Справа № 240/17761/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/17761/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Райгородоцької Бердичівського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати п. 19 рішення Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області десятої сесії VIII скликання від 10.06.2021 №314 "Про відмову у наданні дозволу громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Райгородоцької сільської ради" про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га;

- зобов`язати Райгородоцьку сільську раду Бердичівського району Житомирської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, для отримання безоплатно у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства поза межами населених пунктів Маркушівського старостинського округу Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що в травні 2021 року він звернувся до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Однак, рішенням десятої сесії Райгородоцької сільської ради VIII cкликання від 10.06.2021 №314 йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що вказана в графічних матеріалах бажана земельна ділянка рішенням восьмої сесії Райгородоцької сільської ради VIII cкликання від 12.03.2021 №200 включена до Переліку земельних ділянок комунальної власності Райгородоцької сільської ради, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону в 2021 році, а тому місцезнаходження цієї земельної ділянки не відповідає вимогам статті 136 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що така відмова у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/17761/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Райгородоцька сільська рада Бердичівського району Житомирської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію селищна рада зазначила, що згідно викопіювання з Публічної кадастрової карти, яке надав ОСОБА_1 , місце розташування бажаної ним земельної ділянки входить в межі земельної ділянки загальною площею 23,0 га на території Маркушівського старостинського округу Райгородоцької сільської ради. Відповідно до пункту 10 рішення Райгородоцької сільської ради від 12.03.2021 №200 «Про затвердження Переліку земельних ділянок призначених для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону, надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою, технічних документацій та агрохімічних паспортів полів» право оренди на дану земельну ділянку площею 23,0 га вирішено реалізувати через відкриті торги для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 23,0 га, зазначений в пункті 10 вищезазначеного рішення, має на меті визначення точної площі та місця розташування земель комунальної власності, оскільки згідно Плану зовнішніх меж земель КСП "ім.Шевченка" Маркушівської сільської ради Бердичівського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землі, в межі даної земельної ділянки входять земельні ділянки власників сертифікатів на земельну частку (пай), які не оформили правовстановлюючі документи відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з цим, передача у приватну власність цих земель порушить права власників сертифікатів на земельну частку (пай). З огляду на вказані обставини, відповідач зазначив, що при розгляді заяви позивача депутатами Райгородоцької сільської ради було дотримано вимоги ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, згідно яких підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Райгородоцька сільська рада вказала, що враховуючи великий об`єм причин, що стали підставою прийняття оскаржуваного позивачем рішення Райгородоцької сільської ради від 10.06.2021 №314, спеціалістами апарату сільської ради в пункті 19 було помилково зазначено підставу відмови та вказано розширену (неконкретизовану) причину. У зв`язку з цим, рішенням Райгородоцької сільської ради від 24.09.2021 №416 в оскаржуване рішення внесено зміни та викладено його пункт 19 в новій редакції, в якій у якості обґрунтування підстави для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вказано, що: "Згідно Плану зовнішніх меж земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Шевченка" Маркушівської сільської ради Бердичівського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землі серії ЖТ 02-12 №00007, в межі даної земельної ділянки входять земельні ділянки членів КСП "ім.Шевченка", які мають право на земельну частку (пай). Тому, передача у приватну власність цих земель іншим особам, порушить їх права".

На переконання відповідача оскаржуване позивачем рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому Райгородоцька сільська рада просила відмовити ОСОБА_1 , в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області із заявою, що була зареєстрована 24.05.2021 за вх.№А-731, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Райгородоцької сільської ради (а.с.12). До вказаної заяви позивач долучила графічні викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Сторонами не заперечується, що згідно вказаних графічних викопіювань бажана позивачем земельна ділянка знаходиться за межами села Маркуші Бердичівського району Житомирської області (а.с.13).

За наслідками розгляду вказаної заяви Райгородоцька сільської ради на десятій сесії VIII cкликання прийняла рішення від 10.06.2021 №314, в пункті 19 якого відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.15-17).

В якості підстави для відмови Райгородоцька сільської ради і пункті 19 рішення від 10.06.2021 №314 вказала наступне:

"Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно частини 3 статті 136 Земельного Кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Як зазначено в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана в заяві та в доданих до них графічних матеріалах земельна ділянка рішеннями Райгородоцької сільської ради 8 сесія VIII скликання від 12.03.2021 №200 року включена в Перелік земельних ділянок комунальної власності Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону в 2021 році.

Таким чином місцезнаходження вказаної в заяві та доданих до неї графічних матеріалах земельної ділянки не відповідає статті 136 Земельного кодексу України, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою згідно статті 118 Земельного Кодексу України".

Відтак, фактично вказаною в пункті 19 рішення від 10.06.2021 №314 підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стало включення бажаної ним земельної ділянки в перелік земельних ділянок комунальної власності, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону.

В подальшому, Райгородоцька сільська рада на чотирнадцятій сесії VIII скликання прийняла рішення від 24.09.2021 №416, яким внесла зміни в рішення від 10.06.2021 №314 та виклала його пункт 19 в наступній редакції:

«Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га на підставі п.7 ст.118 Земельного кодексу України та в зв`язку з невідповідністю місця розташування зазначеної заявником ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель. Згідно Плану зовнішніх меж земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка» Маркушівської сільської ради Бердичівського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землі серії ЖТ 02-12 №00007, в межі даної земельної ділянки входять земельні ділянки членів КСП «ім.Шевченка», які мають право на земельну частку (пай). Тому, передача у приватну власність цих земель іншим особам, порушить їх права».

Відтак, після внесення вказаних змін, зазначеною в пункті 19 рішення від 10.06.2021 №314 підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стало те, що місцем розташування бажаної ним земельної ділянки є земельна ділянка загальною площею 23,0 га на території Маркушівського старостинського округу Райгородоцької сільської ради, в межі якої входять земельні ділянки членів КСП "ім.Шевченка", які мають право на земельну частку (пай).

Вважаючи, що Райгородоцька сільської ради протиправно відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1 та 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадить, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналогічні норми передбачені в пунктах "а" та "б" частини 1 статті 12 ЗК України, згідно з якими до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок виключно на пленарних засіданнях ради.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної чи міської ради. При цьому строк розгляду відповідним орган місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність становить один місяць.

Крім того, норми статті 118 Земельного кодексу України визначає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, визначених в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

При цьому, визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Судом встановлено, що рішенням десятої сесії Райгородоцької сільської ради VIII cкликання від 10.06.2021 №314 (пункт 19) ОСОБА_1 було відмовлено у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що вказана ним в графічних матеріалах бажана земельна ділянка рішенням восьмої сесії Райгородоцької сільської ради VIII cкликання від 12.03.2021 №200 включена до Переліку земельних ділянок комунальної власності Райгородоцької сільської ради, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону в 2021 році (а.с.15-17).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою були додані графічні викопіювання із зазначенням орієнтовного місця розташування бажаної ним земельної ділянки. На викопіюванні вказано: с. Маркуші, Бердичівський район, Житомирська область (а.с.13).

Згідно наявної у справі копії рішення восьмої сесії VІІІ скликання Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 12.03.2021 №200, яким затверджено перелік земельних ділянок комунальної власності Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах у формі аукціону в 2021 році, у його додатку зазначена земельна ділянка площею 30,4305 га за кадастровим номером :03:000:0540, що знаходиться на території Маркушівського округу (а.с.18).

Суд звертає увагу, що включення земельної ділянки у перелік земельних ділянок, право на які буде виставлено на земельні торги не передбачено серед підстав для відмови, визначених у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України, однак така підстава для відмови передбачена у статті 136 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 у справі №815/3059/17 дійшов висновку, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Така правова позиція була підтримана в інших постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 23.01.2020 у справі №620/1058/19, від 28.10.2020 у справі №819/1976/17, від 22.10.2020 у справі №815/7279/16.

Суд звертає увагу також на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.07.2021 у справі №440/3609/20, де зазначено, що на момент розгляду заяви позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняття відповідачем рішення з цього питання, землі, яких стосувалася заява, було включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права на які можуть бути продані на земельних торгах. В силу приписів частини 3 статті 136 Земельного кодексу України це є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зважаючи на це, відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах також викладена Верховним Судом у постановах від 30.03.2021 у справі №2040/6485/18, від 13.04.2021 у справі №818/1470/18 та від 30.06.2021 у справі №440/3609/20.

Однак, після звернення позивача до суду Райгородоцька сільська рада на чотирнадцятій сесії VIII скликання прийняла рішення від 24.09.2021 №416, яким внесла зміни в рішення від 10.06.2021 №314 та виклала його пункт 19 в новій редакції.

Згідно з пунктом 19 рішення від 10.06.2021 №314, з урахуванням змін внесених рішенням від 24.09.2021 №416, причиною відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, зазначено те, що: "Згідно Плану зовнішніх меж земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Шевченка» Маркушівської сільської ради Бердичівського району, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землі серії ЖТ 02-12 №00007, в межі даної земельної ділянки входять земельні ділянки членів КСП «ім.Шевченка», які мають право на земельну частку (пай). Тому, передача у приватну власність цих земель іншим особам, порушить їх права" (а.с.33).

Надаючи оцінку вказаним підставам для відмови, суд зазначає наступне.

Зі змісту пояснень відповідача слідує, що згідно викопіювання з планово-картографічних матеріалів Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, бажана земельна ділянка, на яку позивач бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення та надання у власність, розташована за межами с. Маркуші на земельній ділянці загальною площею 23,0 га, в межі якої входять земельні ділянки членів КСП "ім.Шевченка", які мають право на земельну частку (пай).

Саме вказану земельну ділянку ідентифіковано відповідачем як ту, з приводу якої звернувся позивач з клопотанням. У свою чергу, позивач не заперечує того, що відповідачем вірно ідентифіковано земельну ділянку.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками регулюються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899 (далі - Закон № 899). Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Статтею 2 Закону №899 передбачено, що право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), свідоцтвами про право на спадщину, договорами купівлі-продажу, дарування, міни, а також рішенням суду про визнання такого права.

Пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі статтею 3 Закону №899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Статтею 5 Закону №899 передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 2, 3 статті 13 Закону №899 невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до ч.ч. 4-7 ст. 13 Закону №899 у разі якщо до 01.01.2025 власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Враховуючи наведені норми Закону №899, а також Перехідних положень ЗК України, суд дійшов до висновку, що чинним законодавством передбачено обмеження щодо передання земельних часток паїв у власність іншим громадянам, крім власників невитребуваних земельних часток (паїв) або їх спадкоємців. Таким громадянам встановлено строки для можливості реалізації їх права до 2025 року, і навіть у випадку їх відмови від прав та переходу такої земельної ділянки у комунальну власність, встановлено заборону передачі її у приватну власність протягом семи років (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям).

Таким чином, хоча й відповідач у спірному рішенні від 10.06.2021 №314 вказав підставою відмови узагальнену підставу - внесення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, призначених для продажу права їх оренди на земельних торгах, та в подальшому 24.09.2021 вніс зміни до спірного рішення з посиланням на п. 7 ст. 118 ЗК України, а норми Закону №899 та інші обґрунтування, що стосуються бажаної земельної ділянки наведені ним лише у відзиві, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність відмови в наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її відповідність правовим нормам статті 18 ЗК України.

Суд зауважує, що факт отримання дозволу на розробку проекту землеустрою спрямовано на реалізацію права особи на отримання земельної ділянки у власність та є початковою стадією такої процедури. Водночас, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою без перспективи його затвердження та досягнення кінцевої мети - отримання у власність бажаної земельної ділянки, не має жодного юридичного значення та не може бути реалізованим.

Разом з тим, наведеними нормами ЗК України та Закону №899 встановлено заборону на передачу таких земельних ділянок у власність особам, крім власника невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємців.

Таким чином, розташування бажаної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам законів, а тому відповідачем правомірно відмовлено у наданні відповідного дозволу на підставі ст. 118 ЗК України.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, за результатами розгляду вказаної справи дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судом не розглядається питання встановлення судового контролю.

Зважаючи на відмову у задоволенні позову питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області (вул.Соборна, 11, с. Райгородок, Бердичівський район, Житомирська область, 13362; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович