Справа № 1340/3919/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 1340/3919/18 пров. № А/857/6138/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року (суддя Сакалош В.М., ухвалене в м. Львові о 13:11, повний текст складено 30.01.2019) у справі № 1340/3919/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та просив: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення та обрахунку розміру пенсії у відповідності до Тимчасової Угоди між урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працюють в районах Крайньої Півночі, неправомірними, - які проведені з порушенням міжнародної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД від 13.03.1992, зокрема, щодо визначення розміру заробітку для обрахунку пенсії (ч. 3 ст. 6 Угоди); обчислення трудового стажу для встановлення права на пенсію на пільгових умовах (ч. 2 ст. 6 Угоди) та зобов`язати перерахувати розмір пенсії відповідно до зазначених норм Угоди 1992 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України провести перерахунок розміру пенсії з 20.01.2013, у зв`язку з досягненням пенсійного віку за законодавством України з урахуванням ч. 3 ст. 6, ч. 2 ст. 7 Угоди 1992 року) та повернути недоначислену частину пенсії з моменту перерахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неперерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України провести перерахунок розміру пенсії з 20.01.2013. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу та з наведених у ній підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняте нове, яким відмовити в задоволені позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 29.03.2023 року скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2019 року та справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що для зарахування стажу роботи в півторакратному розмірі у районах Крайньої Півночі та у місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, необхідною умовою є наявність укладеного договору, яким передбачаються пільги, що надавалися працівникам, які працювали у цих районах. Зазначає, що з 01.11.2013 управлінням, на підставі заяви ОСОБА_1 та долученого позивачем трудового договору, до страхового стажу ОСОБА_1 зарахований період роботи в районах Крайньої Півночі з 1 1.07.1972 по 18.03.1974 р.р. у пільговому обчисленні. Апелянт зазначає, що у трудовому договорі, який надано позивачем ОСОБА_1 для зарахування стажу роботи у півторакратному розмірі, зазначено перелік пільг, які надавалися позивачу відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». Відтак, вважає, що враховуючи вищевикладене, підстави для зарахування ОСОБА_1 періодів роботи в районах Крайньої Півночі без представлених договорів, які мали бути укладені згідно вищезазначеного законодавства, відсутні. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове про відмову в позові в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі просив таку задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника апелянта, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 20.01.2008 на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.04.2008, йому призначена пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, обчислена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після досягнення пенсійного віку, а саме 60 років, обчислення пенсії позивачу проводиться згідно зі ст.27-28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено судом першої інстанції, що з 01.03.2009 на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.03.2009 та наданої довідки Центрального архіву ФСБ російської федерації за період роботи з 01.09.1980 по 30.06.1982 проведений перерахунок пенсії позивачу з урахування заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.05.1977 по 30.06.1982 та з 01.01.2004 по 31.08.2008 (коефіцієнт заробітної плати - 3,13666).

З 01.04.2010 на підставі заяви позивача від 08.04.2010 проведений розрахунок його пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.11.2013 на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.10.2013 та строкового трудового договору до страхового стажу зарахований період роботи в Крайній Півночі з 11.07.1972 по 18.03.1974 в пільговому обчисленні.

З відповіді Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 19.01.2018 № 6/У/СКЛ/10-30 вбачається, що на звернення позивача щодо правильності пенсійного забезпечення, страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 28 днів, стаж роботи у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі - 20 років 4 місяці 22 дні. До 1 жовтня 2017 року коефіцієнт стажу становив 0, 37800, середньомісячний заробіток за період роботи у ВАТ "Дальенергомонтаж" з 01.05.1977 по 31.07.1979, ВАТ "Камчатжилгражданстрой" з 01.09.1979 по 31.08.1980, в Окремій військово - будівельній дільниці 207 м.Петропавловськ-Камчатський з 01.10.1980 по 30.06.1982 за даними персоніфікованого обліку з 01.01.2004 по 31.03.2008 складав 3757 44 коп., індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 3, 13666, показник середньої заробітної плати враховувався за 2007 - 1197 грн. 91 коп. Розмір пенсії, обчислений за "новою формулою" згідно з ч.1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до 01.10.2017 складав 1963 грн. 43 коп., а саме: 1420 грн. 31 коп. - основний розмір пенсії за віком (3757,44*0,37800); 39 грн. 36 коп. - доплата за 3 роки понаднормативного стажу (1312,00 грн.*3%); 43 грн. 19 коп. - підвищення по статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 300 грн. 57 коп. - підвищення як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" (20%); 100 грн. 00 коп. - доплата згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327; 60 грн. 00 коп. - фіксована індексація. З 01.10.2017 коефіцієнт стажу становив 0,280000, середньомісячний заробіток 11807 грн. 64 коп., індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 3,13666, показник середньої заробітної плати за 2014 - 2016 - 3764 грн. 40 коп.

Розмір пенсійної виплати з 1 жовтня 2017 складав 4019 грн. 64 коп., а саме: 3306 грн. 14 коп. - основний розмір пенсії за віком (11807,64 *0,280000); 43 грн. 56 коп. - доплата за 3 роки понаднормативного стажу (1452,00 669 грн. *3%); 669 грн. 94 коп. - підвищення як жителю гірського населеного пункту відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" (20%).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з квітня 2018 року стаж позивача перераховано згідно з ч.5 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який складає 28 років 6 місяців 28 днів, розмір пенсійної виплати становить 4090 грн. 49 коп.

ОСОБА_1 вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення та обрахунку розміру пенсії у відповідності до Тимчасової Угоди між урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працюють в районах Крайньої Півночі, неправомірними, - які проведені з порушенням міжнародної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД від 13.03.1992, зокрема, щодо визначення розміру заробітку для обрахунку пенсії (ч. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року); обчислення трудового стажу для встановлення права на пенсію на пільгових умовах (ч. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року), звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року, передбачено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлюється Законом України "Про міжнародні договори України", відповідно до частини 1 статті 19 якого чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства", а ч.2 цієї статті встановлює правило, згідно з яким "якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору".

Суд першої інстанції вірно зазначив, що це твердження ґрунтується також на ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, учасницею якої є Україна: "...учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору".

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди здійснюється згідно законодавства держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно відхилив покликання відповідача на те, що оскільки по 20.11.1992 Україна перебувала в рубльовій зоні, то заробітна плата для призначення пенсії ОСОБА_1 , врахована за період роботи в російській федерації до вказаного терміну, у відповідності до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 26.07.2002 № 02-1489сл-10, по курсу НБУ не перераховується.

Разом з тим, статтею 5 Угоди від 13.03.1992 визначено, що дана Угода розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відтак, наведені положення Угоди передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що безпосередній зміст Угоди не містить обмежень щодо врахування його положень при призначенні чи перерахунку пенсії. Крім того, в даній Угоді немає жодних застережень з приводу особливостей врахування до складу заробітної плати (заробітку, доходу) районних коефіцієнтів, північних надбавок тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, до страхового стажу позивача зарахований період роботи в районах Крайньої Півночі з 11.07.1972 по 18.03.1974 в пільговому обчисленні.

При цьому, в інші періоди робота позивача в районах Крайньої Півночі зарахована до стажу позивача в календарному обчисленні, оскільки, як стверджує відповідач, інформація про те, що позивач укладав строкові трудові договори в інші періоди, в документах, що містяться у його пенсійній справі, відсутня.

Щодо посилання пенсійного органу, що до відсутності у позивача письмових трудових договорів за час роботи у районі Крайньої Півночі то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 3 Постанови Ради Міністрів СРСР "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 № 148, зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців було впроваджено з 01.03.1960.

Слід зазначити, що указом Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.

Відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що єдиною умовою для отримання права на пільгове обчислення стажу при переході на пенсію (застосування коефіцієнту 1.5), починаючи з 01.03.1960, було укладення трудового договору строком не менш ніж на п`ять років, а починаючи з 26.09.1967, цей термін було знижено до трьох років. Слід зазначити, що жодний з вищевказаних нормативно-правових документів не передбачав обов`язкового укладення письмового трудового договору.

Положеннями ст. 24 Кодексу законів про працю Української РСР від 01.06.1972, що діяли на момент виникнення трудових відносин між позивачем та роботодавцями, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як вже було зазначено, гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення, передбачені Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 15.01.1993, статтею 4 якої передбачено, що при обчисленні пенсії або її частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, до 01.01.1991, на підставі статті 1 даної Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно з її законодавством.

Пунктом 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967 .

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року, відповідно до якого, території Магаданської та Камчатської областей, де набутий стаж роботи позивача, відноситься до районів Крайньої Півночі.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявність письмового трудового договору не є виключною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія довідки від 16.04.1986 № 28, виданої командиром Військової частини НОМЕР_1 , про період роботи з 28.09.1982 по 04.06.1984, яка, за твердженням позивача, була надана відповідачу на підтвердження дислокації в/ч в районі Крайньої Півночі.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт роботи позивача в період 1982-1984 рр. в районах Крайньої Півночі підтверджено належним чином.

Відтак дії відповідача щодо неврахування при призначені пенсії стажу роботи позивача при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком, за один рік і шість місяців з 28.09.1982 по 04.06.1984 як роботи в районах Крайньої Півночі з підстав ненадання строкового трудового договору є протиправним.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неперерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ,

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки надані позивачем документи у своїй сукупності разом з іншими доказами свідчать про наявність у нього права на перерахунок пенсії, тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок розміру пенсії позивача з 20.01.2013.

Враховуючи все викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про підставність позовних вимог до часткового задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі № 1340/3919/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 19.06.2023 р.