Справа № 280/487/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 червня 2023 року Справа № 280/487/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачки - протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії Позивачці викладене в листі Відповідача № 0800-0202-8/47308 від 17.11.2022 та визнати протиправними та дискримінаційними дії Відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію Позивачці;

- зобов`язати Відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вчинити певні дії поновити виплату пенсії Позивачці з 01.01.2018, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- стягнути з Відповідача кошти в сумі 100 000 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Відповідач відмовив у поновленні пенсії Позивачці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 2301, 25/05/2017, ІПН НОМЕР_2 .

По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, Позивачці була призначена пенсія за віком (відповідно до Списку №1, 2) яка виплачувалась їй до виїзду за кордон, що підтверджено наступними документами:

- відповідним пенсійним посвідченням;

- трудовою книгою.

Перед виїздом за кордон Позивачка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

26.07.2017 Позивачка виїхада з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

Починаючи з 01.01.2018 Позивачка призначеної по закону пенсії не отримує.

24 січня 2023 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху.

13 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано 15 - ти денний строк для надання відзиву на позов.

24 лютого 2023 року, через систему "Електронний суд" від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник просить суд - у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязя.

В обгрунтування відзиву, представник зазначає, що по перше - позивачкою недотримано шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто, однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 встановлено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи приймається: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Окрім того, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 (далі - «Рішення КСУ»), яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - «Закон про пенсії»), які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійногопроживання за кордон.

З метою реалізувати своє право на поновлення виплати пенсії, 09.11.2022 Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з особистою заявою про поновлення виплати її пенсії з 01.01.2018, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в своєму рішенні № 0800-0202-8/47308 від 17.11.2022 (далі - «Рішення про відмову у поновленні виплати пенсії») відмовило у поновленні виплати пенсії Позивачці.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 2301, 25/05/2017, ІПН НОМЕР_2 .

По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, Позивачці була призначена пенсія за віком (відповідно до Списку № 1, 2) яка виплачувалась їй до виїзду за кордон, що підтверджено наступними документами:

- відповідним пенсійним посвідченням;

- трудовою книгою.

Перед виїздом за кордон Позивачка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

26.07.2017 Позивачка виїхада з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

Починаючи з 01.01.2018 і станом на сьогоднішній день, Позивачка призначеної по закону пенсії не отримує.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 скасувано дискримінаційні норми - п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону про пенсії, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон.

Нотаріусом Держави Ізраїль була верифікована особа Позивачки для нотаріального засвідчення її підпису на Довіреності та на її особистій Заяві про поновлення пенсії, нотаріальне засвідчення котрих, в свою чергу, були засвідчені печаткою Апостиль, у відповідності до Гаазької конвенції.

09.11.2022 представники Позивачки, діючи на підставі нотаріальної довіреності, за домогою ЕЦП підпису, надіслали безпосередньо до Відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву Позивачки про поновлення пенсії як вказано у супровідному листі.

16.01.2023, додатково, через веб - портал, Пенсійного фонду України, до Відповідача була надана заява Позивачки про поновлення пенсії з пакетом необхідних, для такого поновлення, документів.

Відповідно до п. 1.9 Порядку № 22-1 - якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Відповідно до п. п. 2, 6 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 - УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку отримувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення завдань, покладених на УПФУ.

Відповідно до п. 3 Порядку 22 - 1 встановлено: "Органи Пенсійного фондумають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У супровідних листах до УПФУ від 09.11.2022 та 16.01.2023, Позивачка виклала прохання здійснити відповідні запити, якщо у управління є необхідність у отриманні додаткових документів.

Позивачка звернулася до Відповідача з проханням поновити їй пенсію з 01.01.2018 та виплатити її на визначений нею банківський рахунок.

Відповідач в своєму Рішенні про відмову у поновленні виплати пенсії відмовив у поновленні виплати пенсії Позивачці, обґрунтовуючи свою відмову тим, що Позивачка не надала документу, який посвідчує її особу та не звернулася особисто до Відповідача.

Безспірне право Позивачки на поновлення виплати пенсії з 01.01.2018.

При досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу Позивачці була призначена пенсія за віком за Списком №1, №2.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передба чених законом.

При цьому, Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, право на пенсію включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати:

Cправа «Міллер проти Австрії» (заява № 5849/72) від - обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

Справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05) від 10 березня 2011 року поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункти 22, 23).

Справа «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06) - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (пункт 41).

Отже, право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд зазначає наступне.

Враховуючи неправомірність поведінки Відповідача у відповідності с ч. 2 ст. 46 Закону про пенсії, у відповідності з якими - «2. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь- яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.», пенсія Позивачці повинна бути виплачена «... з нарахуванням компенсації втрати частини доходів».

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, коли зобов`язано Відповідача поновити та виплатити пенсію Позивачці з нарахуванням компенсації втрати частини доходив.

Зобов`язання виплатити пенсію з нарахуванням компенсації втрати частини доходив слідує зі ст. 46 Закону про пенсії.

Тому, суд прийшов до висновку, що поновлення та виплата пенсії Позивачці повинна бути здійснена з 01.01.2018 з урахуванням індексації.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Вимога про встановлення наявності моральної шкоди позивачем суду не доведена.

Згідно з частин 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 858 грн 88 коп., що підтверджується квитанцією № від 03.02.2023.

Керуючись статтями 2, 6, 8 - 10, 14, 90, 139, 143, 241 - 246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 , " АДРЕСА_4 " РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 - Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 - протиправною.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 0800-0202-8/47308 від 17.11.2022.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стосовно відмови поновити виплату пенсію ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд 158 - Б, ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) витрати по судовому збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписане суддею 15 червня 2023 року.

Суддя Р.В.Сацький