Справа № 520/4355/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

16 червня 2023 р. справа № 520/4355/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії , -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" () щодо надання позивачу інформації у формі відповіді на запит від 21 грудня 2022 року; 2) зобов`язання Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" () надати позивачу інформацію у формі відповіді на запит від 21 грудня 2022 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що владним суб`єктом було вчинено протиправну бездіяльність, оскільки не надано інформацію за публічним запитом від 21.12.2022р.

Відповідач, Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" (далі за текстом владний суб`єкт, Інститут), 27.03.2023р. надав до суду письмову інформацію про те, що у відповідь на запит на адресу ОСОБА_1 , яка вказана у запиті, направлено листа №1607//М-82-14/22 від 28.12.2022р., у якому запропоновано письмово повідомити повні банківські реквізити для повернення грошових коштів.

Ухвалою суду від 12.04.2023р. витребувано від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса": письмові пояснення разом з відповідними доказами направлення на адресу ОСОБА_1 копії листа №1607/М-82-14/22 від 28.12.2022р.; письмові пояснення разом з відповідними доказами стосовно повернення ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року, або інших дій спрямованих на виконання запиту від 21.12.2022 р., станом на день отримання даної ухвали суду; докази направлення на адресу ОСОБА_1 письмових пояснень №941/16/492-23-14/23 від 27.03.2023р.

Ухвалу суду від 12.04.2023р. відповідачем отримано 20.04.2023р., що підтверджується відповідною відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Станом на 24.05.2023р. витребувані ухвалою суду від 12.04.2023р. докази до суду не надходили.

Ухвалою суду від 24.05.2023р. повторно витребувано від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса": письмові пояснення разом з відповідними доказами направлення на адресу ОСОБА_1 копії листа №1607/М-82-14/22 від 28.12.2022р.; письмові пояснення разом з відповідними доказами стосовно повернення ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року, або інших дій спрямованих на виконання запиту від 21.12.2022 р., станом на день отримання даної ухвали суду; докази направлення на адресу ОСОБА_1 письмових пояснень №941/16/492-23-14/23 від 27.03.2023р.

На вказану ухвалу суду від відповідача 15.05.2023 року надійшла письмова інформація про те, що після надання ОСОБА_1 10.03.2023р. копії довідки банку з повними банківськими реквізитами (картка реквізитів), на її картковий рахунок повернуто грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 згідно рахунку №1898 від 04.10.2021р. Додатково повідомлено, що на запит ОСОБА_1 від 01.04.2023 р. на її адресу листом №1512/23/М-89-14/23 від 14.04.2023р. надано вичерпну інформацію щодо повернення грошових коштів та причин непроведення експертизи №25343.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявником 21.12.2022 року на адресу Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" надіслано запит на отримання інформації, в якому він просив наступне:

- надати інформацію щодо використання, сплачених заявником за проведення судово-економічної експертизи, згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року коштів у розмірі п`ять тисяч сто сорок вісім гривень 30 копійок;

- оскільки судово-економічна експертиза у справі №520/6819/19 не проведена, вирішити питання повернення позивачу коштів, сплачених 12 жовтня минулого року у розмірі п`ять тисяч сто сорок вісім гривень 30 копійок, згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року, або виконати Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року.

З відомостей комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року по справі №520/6819/19 призначено по справі економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. На вирішення експерта поставлено питання: Чи не суперечить рішенню Харківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 520/6819/19 та чи відповідає вимогам Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003, а також Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 № 159, розрахунок компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що наведений у листі відділу обслуговування громадян № 8 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.07.2021 № 2000-0210-8/88389 у розмірі 43246,53 грн? Якщо розрахунок не відповідає вимогам вказаних вище законодавчих актів, яка сума нарахування із цього питання повинна складати за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року у справі № 520/6819/19?. Для проведення експертизи матеріали адміністративної справи № 520/6819/19 направлено до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, покладено на позивача.

Згідно наданих письмових пояснень відповідача, зазначена ухвала суду та матеріали справи надійшли до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" 29.09.2021р. 07.10.2021р. на адресу позивача ( ОСОБА_1 ) направлено рахунок №1898, по якому проведено оплату 12.10.2021 р. у сумі 5148,30 грн. 06.10.2021 р. на адресу суду відправлено клопотання про надання додаткових документів, необхідних для проведення судово - економічної експертизи №25343. Зазначені у клопотанні експерта документи до Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" не надійшли, тому 16.06.2022 р. складено Повідомлення №25343 про неможливість надання висновку експерта. До Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса" надійшов запит ОСОБА_1 від 21.12.2022 р. на отримання інформації щодо повернення коштів, сплачених за судово-економічну експертизу №25343, яка не була проведена. У відповідь на запит на адресу , яка вказана у запиті, направлено листа №1607//М-82-14/22 від 28.12.2022р., у якому запропоновано письмово повідомити повні банківські реквізити для повернення грошових коштів.

До наданих письмових пояснень відповідачем надано копію листа №1607//М-82-14/22 від 28.12.2022р., яким запропоновано позивачу письмово повідомити повні банківські реквізити для повернення грошових коштів.

Доказів направлення листа №1607//М-82-14/22 від 28.12.2022р. на адресу заявника до суду не надано.

31.03.2023 року на картковий рахунок заявника перераховано грошові кошти у сумі 4290,25 грн., сплачені ОСОБА_1 згідно рахунку №1898 від 04.10.2021р., що підтверджується платіжною інструкцією №213 від 24.03.2023 року.

На запит ОСОБА_1 від 01.04.2023 р. листом №1512/23/М-89-14/23 від 14.04.2023р. Інститутом повідомлено про повернення грошових коштів з розрахунком різниці між сумою, сплаченою та повернутою, та причин непроведення експертизи №25343.

Стверджуючи про вчинення адміністративним органом перешкоди у доступі приватної особи до публічної інформації у формі бездіяльності, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02.10.1992р. №2657-XII «Про інформацію» (далі за текстом - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011р. №2939-VI (далі за текстом - Закон № 2939-VI.

За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (частина 2 статті 5 Закону № 2939-VI).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 14 Закону № 2939-VI встановлено обов`язки розпорядника інформації, серед яких обов`язок оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення та надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до статті 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Системний аналіз норм Закону №2939-VІ дає підстави для висновків, що визначальною кваліфікуючою ознакою публічної інформації є її реальне існування у формі документальних відомостей як речі матеріального світу, тобто те, що публічна інформація за правовою суттю є заздалегідь готовим, зафіксованим на певному матеріальному носієві продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання покладених законом обов`язків органу публічної адміністрації.

Тому у правовому режимі доступу до публічної інформації не підлягають розгляду письмові звернення зацікавлених осіб з приводу надання неіснуючої в реальності інформації, за виключенням випадку вчинення розпорядником публічної інформації безпідставного протиправного і невиправданого об"єктивними чинниками діяння з приводу невиконання власного обов`язку по створенню публічної інформації.

У спірних правовідносинах заявником запитувалась інформація щодо використання, сплачених заявником за проведення судово-економічної експертизи, згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року коштів у розмірі п`ять тисяч сто сорок вісім гривень 30 копійок; з проханням вирішити питання повернення позивачу коштів, сплачених у розмірі 5148,30 грн., згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року, або виконати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року.

Листом №1607//М-82-14/22 від 28.12.2022р. запропоновано заявнику письмово повідомити повні банківські реквізити для повернення грошових коштів.

За твердженням відповідача 31.03.2023 року після надання ОСОБА_1 10.03.2023р. копії довідки банку з повними банківськими реквізитами (картка реквізитів), на її картковий рахунок повернуто грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 згідно рахунку №1898 від 04.10.2021р. у сумі 4290,25 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №213 від 24.03.2023 року.

Отже, на момент розгляду даної справи заявнику повернуто грошові кошти, сплачені згідно рахунку №1898 від 04.10.2021р., у сумі 4290,25 грн.

Окрім того, на запит ОСОБА_1 від 01.04.2023 р. листом №1512/23/М-89-14/23 від 14.04.2023р. Інститутом повідомлено про повернення грошових коштів з розрахунком різниці між сумою, сплаченою та повернутою, та причин непроведення експертизи №25343.

За загальним правилом п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України рішенням суб`єкта владних повноважень є письмовий акт, дією суб`єкта владних повноважень є вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, а бездіяльністю є ухилення від виконання обов`язку.

При цьому, управлінська дія владного суб`єкта може втілюватись і у вигляді письмової (листа) чи фактичної відмови, котрі за змістом, формою, способом реалізації повноваження не є рішенням, але створюють перешкоду у реалізації суб`єктивного права заявника.

У спірних правовідносинах після отримання повних банківських реквізитів заявнику повернуто грошові кошти, сплачені згідно рахунку №1898 від 04.10.2021р. у сумі 4290,25 грн.

Отже, прохання заявника у запиті від 21.12.2022 року щодо вирішення питання повернення коштів згідно рахунку №1898 від 04.10.2021 року Інститутом вирішено.

А тому, в діяннях Інституту відсутні ознаки протиправної бездіяльності щодо надання інформації у формі відповіді на запит від 21.12.2022 року.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Відсутність факту порушеного права є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева