Справа № 240/9649/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/9649/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" щодо невиплати йому в день звільнення грошової компенсації за належні до видач предмети речового майна в сумі 11889,93 гривень;

- стягнути з Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" на його користь грошову компенсацію за належні до видач предмети речового майна в сумі 11889,93 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що за час проходження служби в Державній установі "Райківська виправна колонія (№73)" мав бути забезпечений речовим майном за рахунок держави, однак таким майном його забезпечено не було. У зв`язку з цим, на підставі норм Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578, він мав право на отримання при звільненні з військової служби у Державній установі "Райківська виправна колонія (№73)" грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 11889,93 гривень. Однак, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач не виплатив йому зазначену компенсацію, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/9649/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Державна установа "Райківська виправна колонія (№73)" подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію Державна установа "Райківська виправна колонія (№73)" зазначила, що вона щомісячно направляє до Генеральної дирекції Державної кримінально-виконавчої служби інформацію щодо потреби у коштах на виплату звільненим особам рядового і начальницького складу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Додатково установою надсилались листи на виділення коштів до Державного департаменту з питань виконання кримінальних покарань. Однак, на даний час фінансування на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особам рядового і начальницького складу, які були звільненні з Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)", в тому числі й ОСОБА_1 не надходили. З огляду на зазначені обставини відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в період з 20.09.2002 по 02.04.2020 ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі "Райківська виправна колонія (№73)".

На підставі наказу начальника Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" від 27.03.2020 №26/ОС-20 старший прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_1 з 02 квітня 2020 року був звільнений з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" на підставі п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та "Про Національну поліцію".

Відповідно до складеної Державною установою "Райківська виправна колонія (№73)" довідки №4 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, під час звільнення із служби ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень.

Однак, вказану грошову компенсацію в розмірі 11889,93 гривень Державна установа "Райківська виправна колонія (№73)" позивачу не виплатила у зв`язку з відсутністю коштів для її виплати. Під час розгляду справи відповідач вказані обставини не заперечував.

Вважаючи своє право на отримання грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень протиправно порушеним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно ч. 5 ст. 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (далі - Порядок №578).

Згідно пункту 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до положень пунктів 6 та 7 Порядку №578 кількість та строки носіння або експлуатації предметів речового майна, що видаються на одну особу, одне ліжко, пост чи пожежний автомобіль, визначаються згідно з нормами забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. № 578 (далі - норми забезпечення).

Строками носіння або експлуатації предметів речового майна є установлений згідно з нормами забезпечення час, протягом якого вони повинні перебувати у користуванні або експлуатації.

Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування обчислюються з дня виникнення права на їх отримання.

Речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13.

Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади (п. 8 Порядку №578).

Відповідно до п. 10 Порядку №578 предмети речового майна видаються особам у порядку планового забезпечення ним персоналу згідно з нормами забезпечення відповідно до строків їх носіння або експлуатації.

Видача предметів речового майна понад установлені норми, стороннім підприємствам, установам або організаціям чи особам, які не проходять службу чи не працюють у відповідному органі чи установі, забороняється.

Чергова видача предметів речового майна особам із числа персоналу здійснюється після закінчення встановлених згідно з нормами забезпечення строків носіння або експлуатації раніше отриманих аналогічних предметів (п. 12 Порядку №578).

Відповідно до п. 22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Згідно положень п. 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Відповідно до п. 23 Порядку №578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до їх закупівельної вартості.

Правовими нормами п. 60 Порядку №578 передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

За змістом наведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього.

Отже, такі особи після звільнення їх зі служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки №4, складеної Державною установою "Райківська виправна колонія (№73)", ОСОБА_1 у зв`язку зі звільнення зі служби була нарахована грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень.

Проте станом на дату звільнення позивача зі служби, Державна установа "Райківська виправна колонія (№73)" не виплатила позивачу вказану грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень.

При цьому, щодо доводів відповідача про те, що виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не була здійснена позивачу у зв`язку відсутністю відповідного фінансування для її виплати, суд зазначає наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Положеннями статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на вищевикладене, складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на грошової компенсації, що є предметом спору у даній справі.

Таким чином, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення, в тому числі для покриття витрат з виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої компенсації, оскільки відповідне право гарантується законом, а тому посилання відповідача на відсутність коштів для виплати спірної компенсації суд вважає безпідставним та відхиляє.

Отже, станом на момент звільнення позивача зі служби за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем у сумі 11889,93 гривень, яку відповідачем до цього часу виплачено не було.

З огляду на вказане суд вважає, що Державною установою "Райківська виправна колонія (№73)"допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень.

Оскільки у позивача наявне право на отримання грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень, яку відповідач не виплатив з підстав визнаних судом протиправними, а також враховуючи, що розмір цієї компенсації самостійно визначений відповідачем та спору щодо такого розміру між сторонами не має, суд, з метою належного захисту прав позивача, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" на користь ОСОБА_1 цієї компенсації в розмірі 11889,93 гривень.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" (вул. Центральна, 1, с. Райки, Бердичівський район, Житомирська область, 13333; ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" щодо невиплати ОСОБА_1 при звільнення зі служби грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень.

Стягнути з Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 11889,93 гривень (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто три копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Райківська виправна колонія (№73)" на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович