Справа № 420/18086/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-19814-51 У, №Ф-19814-51 від 23.07.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2022 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ДПС України в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-19814-51 У від 11.11.2020 року, №Ф-19814-51 У від 23.07.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 19.12.2022 року позов залишено без руху.

05.01.2023 за вх.№499/23 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

11.01.2023 року за вх.№1043/23 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позову разом із уточненим позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП4406166), Головного управління ДПС в Одеській області (), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 11 листопада 2020 року №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 23 липня 2021 року №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 2 200,00 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 2021 рік у розмірі 37 788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є офіційно працевлаштованим найманим працівником, зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 25.12.1996 року, про що зроблений запис за № 3709 в журналі обліку реєстрації Суворовської районної адміністрації м.Одеси. Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань України від 25.10.2022 року підприємницька діяльність позивача припинена за власним рішенням. 25.05.1998 року позивач взятий на облік як платник податків до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси, а 29.11.2003 року взятий на облік як платник єдиного внеску.

Як стверджує позивач, підприємницьку діяльність він не вів та в поданих деклараціях до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси вказував, що «працює по трудовій книжці», що підтверджується податковими деклараціями до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси, а саме: (за 2007-2009 роки) та трудовою книжкою серії НОМЕР_1 . З 2010 року позивач не отримував жодного листа від ДПІ у Суворовському районі м.Одеси та не викликався в телефонному режимі. З 22.01.2010 року позивач не мешкав за адресою, яка була вказана в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси в податковій справі. Мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вимога Головного управління ДПС в Одеській області () від 11 листопада 2020 року за №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн. і вимога Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) від 23 липня 2021 року за №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 2 200,00 грн. є необґрунтованими, протиправними, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства тa законодавства у сфері загальнообов`язкового Державного соціального страхування, тому підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 19.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

10.02.2023 року (вх.№ЕП/4171/23) від представника відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач заперечує проти позову позивач аз огляду на таке.

Як вказано у відзиві, згідно даних інформаційно-комунікаційних систем податкового органу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 25.05.1998 року по 25.10.2022 рік. З 25.10.2022 року позивач обліковується в 11 стані «припинено, але не знято з обліку» (КОР не пусті). По вказаній фізичній особі підприємцю станом на 19.12.2022 рік в базі даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС відсутні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У відзиві вказано, що відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи податкового органу в інтегрованих картках платника податку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за технологічним кодом 71040000) ОСОБА_1 станом на 19.12.2022 рахується заборгованість у сумі 37 788,74 гривень, яка нарахована в автоматичному режимі за період 2017 рік - 2021 рік:

-за 2017 рік нараховано по строку 09.02.2018 рік 8 448,00 грн;

- за 1 кв. 2018 року нараховано по строку 19.04.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 2 кв. 2018 року нараховано по строку 19.07.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 3 кв. 2018 року нараховано по строку 19.10.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 4 кв. 2018 року нараховано по строку 21.01.2019 рік - 2457,18 грн;

- за 1 кв. 2019 року нараховано по строку 19.04.2019 рік - 2754,18 грн;

-за 2 кв. 2019 року нараховано по строку 19.07.2019 рік - 2754,18 грн;

- за 3 кв. 2019 року нараховано по строку 21.10.2019 рік - 2754,18 грн;

- за 4 кв. 2019 року нараховано по строку 20.01.2020 рік 2754,18 грн;

- за 1 кв. 2020 року нараховано по строку 21.04.2020 рік - 2078,12 грн;

- за 2 кв. 2020 року нараховано по строку 20.07.2020 рік 1039,06 грн;

- за 3 кв. 2020 року нараховано по строку 19.10.2020 рік 3178,12 грн;

- за 4 кв. 2020 року нараховано по строку 19.01.2021 рік 2200,00 грн

Як стверджує відповідач, станом на 14.11.2022 рік ОСОБА_1 звітність на надавалась. Згідно до ч.4 ст.25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки. були сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51 від 11.11.2020 у сумі 35 588,74 грн та №Ф-19814-51 від 23.07.2021 у сумі 2 200,00 грн, що були надіслані на адресу платника рекомендованими листами з повідомленням про вручення, останні 22.03.2021 та 01.09.2021 повернуті поштовим відділенням із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання».

На думку відповідача, оскільки до 01.01.2021 року законодавство про єдиний внесок не містило умов за яких зокрема, фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему або загальну систему оподаткування та одночасно були найманими працівниками могли б не нараховувати та відповідно не сплачувати єдиний внесок, такі особи не звільнилися від сплати єдиного внеску за себе до 01.01.2021 року.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

15.02.2023 року (вх.№ЕП/4617/23, вх.№4474/23) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року:

1) доручено Головному управлінню ДПС в Одеській області надати до суду у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії:

- інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ;

- вимоги №Ф-19814-51 У від 11.11.2020 року;

- вимоги №Ф-19814-51 У від 23.07.2021 року.

2) доручити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином відомостей з індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ;

Вказаною ухвалою судом зупинено провадження по справі №420/18086/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-19814-51 У, №Ф-19814-51 від 23.07.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповідей на доручення.

09.05.2023 року (вх.№ЕП/16434/23) на виконання вимог ухвали суду від 02.05.2023 року від представника Головного управлінню ДПС в Одеській області до суду надійшло клопотання разом із додатками.

05.06.2023 року (вх.№18219/23) на виконання вимог ухвали суду від 02.05.2023 року від представника Головного управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов лист разом із додатками.

Ухвалою суду від 15.06.2023 року судом поновлено провадження по справі.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 перебував на обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 25.05.1998 року.

Судом встановлено, що 24.10.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №000177750 про державну реєстрацію позивача як фізичну особу-підприємця.

При цьому до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію, що позивача взято на облік як платника податків 25.05.1998 року Головним управлінням ДПС в Одеській області, Суворовською державною податковою інспекцією з кодом та що позивача взято на облік як платника єдиного внеску 29.11.2003 року Головним управлінням ДПС в Одеській області, Суворовською державною податковою інспекцією з кодом .

24.10.2022 року на підставі власного рішення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запису № 001177750 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

З наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 09.08.1984 року (т.1 а.с.26-34) судом встановлено, що позивач працював:

- з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у ТОВ «АТП Колесо»;

- з 01.01.2018 року по 06.11.2018 року у ТОВ «Подол Транс»;

- з 17.12.2018 року у ФОП ОСОБА_2 ;

- з 07.04.2021 року за сумісництвом у ТОВ «НТ Транс».

З наданих до суду відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 26.10.2022 року та на 09.12.2022 року судом встановлено, що у вказані періоди позивач отримував доходи та його податковими агентами з них було сплачено обов`язкові платежі (т.1 а.с.72-75).

Дослідивши надані Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , судом встановлено, що з січня 2016 року по грудень 2020 року, з квітня 2021 року по грудень 2021 року, з квітня 2021 року по березень 2023 року позивач отримував доходи з яких сплачено страхові внески (т.2 а.с.11-13).

Як стверджує відповідач, відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи податкового органу в інтегрованих картках платника податку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за технологічним кодом 71040000) ОСОБА_1 станом на 19.12.2022 рахується заборгованість у сумі 37 788,74 гривень, яка нарахована в автоматичному режимі за період 2017 рік - 2021 рік:

-за 2017 рік нараховано по строку 09.02.2018 рік 8 448,00 грн;

- за 1 кв. 2018 року нараховано по строку 19.04.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 2 кв. 2018 року нараховано по строку 19.07.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 3 кв. 2018 року нараховано по строку 19.10.2018 рік - 2457,18 грн;

- за 4 кв. 2018 року нараховано по строку 21.01.2019 рік - 2457,18 грн;

- за 1 кв. 2019 року нараховано по строку 19.04.2019 рік - 2754,18 грн;

-за 2 кв. 2019 року нараховано по строку 19.07.2019 рік - 2754,18 грн;

- за 3 кв. 2019 року нараховано по строку 21.10.2019 рік - 2754,18 грн;

- за 4 кв. 2019 року нараховано по строку 20.01.2020 рік 2754,18 грн;

- за 1 кв. 2020 року нараховано по строку 21.04.2020 рік - 2078,12 грн;

- за 2 кв. 2020 року нараховано по строку 20.07.2020 рік 1039,06 грн;

- за 3 кв. 2020 року нараховано по строку 19.10.2020 рік 3178,12 грн;

- за 4 кв. 2020 року нараховано по строку 19.01.2021 рік 2200,00 грн.

11.11.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51-У, в якій визначено, що станом на 29.10.2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 35588,74 грн (т.1 а.с.36, 81, 244, 247).

На даній вимозі міститься відтиск печатки Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

23.07.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області () на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51-У, в якій визначено, що станом на 06.01.2022 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 2200 грн (т.1 а.с.35, 80).

На даній вимозі міститься відтиск печатки Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Суд зазначає, що як у вимозі про сплату боргу від 23.07.2021 року №Ф-19814-51-У, так і у вимозі про сплату боргу від 11.11.2020 року №Ф-19814-51-У зазначено код одержувача 44069166.

В той же час, разом із документами, що надані на виконання вимог ухвали суду від 02.05.2023 року відповідачем надано до суду ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51-У від 23.07.2021 року згідно якої на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) визначено, що станом на 31.01.2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 37788,74 грн (т.1 а.с.250).

Вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню вимоги №Ф-19814-51 У від 11.11.2020 року, №Ф-19814-51 У від 23.07.2021 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI у цьому Законі нижче наведені терміни вживаються в такому значенні:

єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);

податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи (пункт 3-1);

недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6).

Згідно з пунктами 1 та 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

За правилами, встановленими ч. 4 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в первісній редакції, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

До членів сімей фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15-річного віку, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - підприємцем, але спільно з ним провадять підприємницьку діяльність і отримують від цього частину доходу

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України №1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ внесено зміни, замінивши у першому реченні абзацу другого слова "має право самостійно" словом "зобов`язаний".

Крім того, Законом №2148-VIII від 03.10.2017 викладено пункт другий частини першої статті 7 Закону №2464-VІ в такій редакції: «для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з ч. 5 статті 8 Закону №2464-VI (в редакції Закону № 909-VIII від 24.12.2015) єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній станом на 31.10.2014 року єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

В частині 1 статті 25 Закону № 2464-VІ зазначено, що рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі несплати або несвоєчасної сплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", положення цієї статті застосовуються виключно щодо суми страхових внесків, що має сплачуватися платником єдиного внеску.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (частина 4 статі 25 Закону).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (в подальшому - Інструкція № 449, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 1 роз. VI Інструкції № 449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач лише з дати його державної реєстрації як фізичної особипідприємця по дату внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності був платником єдиного внеску, а відповідач був вправі обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Як вже встановлено судом, відповідно до відомостей з індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 , з січня 2016 року по грудень 2020 року, з квітня 2021 року по грудень 2021 року, з квітня 2021 року по березень 2023 року за позивача страхові внески сплачувались, а саме:

- з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у ТОВ «АТП Колесо»;

- з 01.01.2018 року по 06.11.2018 року у ТОВ «Подол Транс»;

- з 17.12.2018 року у ФОП ОСОБА_2 ;

- з 07.04.2021 року за сумісництвом у ТОВ «НТ Транс».

13 травня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 592-IX (далі Закон № 592-IX, яким внесено, зміни, зокрема, до ч.6 ст.4 Закону № 2464-VI.

Розділом II «Прикінцеві положення» Закону № 592-IX визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2021 року, крім пункту 5 розділу I цього Закону, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, відповідно до ч.6 ст.4 Закону № 2464-VI в редакції Закону № 592-IX особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час лише з 01.01.2021 діє частина шоста статті 4 Закону № 2464-VI із змінами внесеними Законом № 592-IX.

Водночас, єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі №140/1777/19, від 22.09.2020 року у справі №620/2772/19, від 18.02.2022 року у справі №420/4911/20.

Отже, в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього, зокрема, у періоди 2017 2020 рік сплачували вищевказані страхувальники в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.

Крім того, суд при розгляді даної справи зазначає таке.

Суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення як для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення, так і для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким було внесено зміни до Закону № 755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 1155-VII вбачається, що Закон № 2390-VI має низку прогалин, що негативно впливає на права та законні інтереси суб`єктів господарювання. Зокрема, Законом № 2390-VIне встановлені кінцеві терміни передачі тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про суб`єктів господарювання, які не включені до ЄДР, а також включення державними реєстраторами таких відомостей до ЄДР. З огляду на зазначене робота тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій, а також процес включення може затягнутись на невизначений час. Водночас на законодавчому рівні не визначено механізм включення до ЄДР відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за їх зверненнями (у разі якщо відомості про них ще не передані тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями державним реєстраторам або з будь-яких обставин не включені державними реєстраторами до реєстру за результатами виконання Закону № 2390-VI). Ураховуючи, що проведення будь-якої реєстраційної дії, передбаченої Законом № 755-IV, можливо лише щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких містяться в ЄДР, суб`єкти господарювання до моменту їх включення не можуть: зареєструвати зміни до своїх установчих документів та змінити відомості про себе; припинити свою діяльність; отримати виписку, витяг, довідку з ЄДР.

Також у пояснювальній записці до проекту Закону № 1155-VII указано, що реалізація Закону № 2390-VIна практиці виявилась частково неможливою з огляду на таке:

1) за результатами звірення даних відомчих реєстрів (бази даних реєстрів, журнали реєстрації, обліку тощо) органів статистики, державної податкової служби та Пенсійного фонду України з даними ЄДР до тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій передано відомості про: 561 089 юридичних осіб, які не включені до ЄДР, в 74 886 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України; 492 808 фізичних осіб - підприємців, які не включені до ЄДР, у 177 376 з яких відсутні відомості про коди об`єктів адміністративно-територіального устрою України. Зазначене унеможливлює ідентифікацію територіальної належності таких суб`єктів господарювання та включення до ЄДР за місцезнаходженням юридичної особи та за місцем проживання фізичної особи - підприємця відповідно до статті 5 Закону № 755-IV;

2) прийняття рішення тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями щодо вибору відомостей, які отримані від різних уповноважених органів та підлягають включенню до ЄДР, в разі якщо юридична особа/фізична особа - підприємець має однаковий код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків, але при цьому відомості про її місцезнаходження/місце проживання та дату реєстрації не збігаються, у більшості випадків носить суб`єктивний характер та призводить до наповнення ЄДР недостовірною інформацією.

Основною метою проекту Закону № 1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом № 1155-VIIвнесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

Суд вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Суд також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 року по справі № 260/81/19 дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Так, як вже встановлено судом ОСОБА_1 перебував на обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 25.05.1998 року.

Судом встановлено, що 24.10.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №000177750 про державну реєстрацію позивача як фізичну особу-підприємця.

При цьому до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію, що позивача взято на облік як платника податків 25.05.1998 року Головним управлінням ДПС в Одеській області, Суворовською державною податковою інспекцією з кодом та що позивача взято на облік як платника єдиного внеску 29.11.2003 року Головним управлінням ДПС в Одеській області, Суворовською державною податковою інспекцією з кодом .

24.10.2022 року на підставі власного рішення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запису № 001177750 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Таким чином, процедуру реєстрації як фізичної особи-підприємця щодо позивача здійснено лише 24.10.2022 року.

Отже, нарахування позивачу у період з 2017 по 2020 роки як фізичній особі-підприємцю заборгованість зі сплати єдиного внеску є протиправною дією відповідача.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправною прийнято вимоги №Ф-19814-51 У від 11.11.2020 року, №Ф-19814-51 У від 23.07.2021 року.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-19814-51 У, №Ф-19814-51 від 23.07.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії є такою, що підлягає задоволенню.

В той же час, разом із документами, що надані на виконання вимог ухвали суду від 02.05.2023 року відповідачем надано до суду ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51-У від 23.07.2021 року згідно якої на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) визначено, що станом на 31.01.2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 37788,74 грн (т.1 а.с.250).

З урахуванням вищевикладених висновків суду, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправною та скасувати, в тому числі вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-19814-51-У від 23.07.2021 року згідно якої на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) визначено, що станом на 31.01.2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 37788,74 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 992,40 грн згідно квитанції № ПН384 від 13.12.2022 року та у розмірі 992,40 грн згідно квитанції № ПН433 від 04.01.2023 року.

При цьому сума судового збору, яка підлягала сплаті за звернення до суду з даним позовом складає 992,40 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд доходить висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь позивача судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-19814-51 У, №Ф-19814-51 від 23.07.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 11 листопада 2020 року №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн;

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного Управління ДПС в Одеській області від 23 липня 2021 року №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 2 200,00 грн;

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного Управління ДПС в Одеській області від 23 липня 2021 року №Ф-19814-51 У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 2 37788,74 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 року по 2021 рік у розмірі 37 788,74 грн

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_2 );

Відповідачі:

Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя Корой С.М.