Справа № 500/3269/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3269/22 пров. № А/857/6567/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі №500/3269/22 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції - Осташ А.В., час ухвалення - не вказано, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту- 01.02.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Копичинецької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправними дій Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради; зобов`язати Копичинецьку міську раду Чортківського району Тернопільської області затвердити поданий ОСОБА_2 проект землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та споруд (присадибна ділянка), а також земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; зобов`язати Копичинецьку міську раду Чортківського району Тернопільської області подати суду звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Представник позивача подала до суду 04.12.2022 заяву про зміну предмета позову, в якій просила визнати протиправними дії Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради; зобов`язати Копичинецьку міську раду Чортківського району Тернопільської області затвердити поданий позивачем проект землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та споруд (присадибна ділянка), а також земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Також, 03.01.2023 представник позивача подала заяву про зміну предмета позову, в якій зокрема просить: визнати протиправними дії Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради; зобов`язати Копичинецьку міську раду Чортківського району Тернопільської області погодити конфігурацію земельної ділянки відповідно до графічного додатку (кадастрового плану) земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для обслуговування будинковолодіння ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Копичинецька міська рада прийняла рішення на сесії щодо позивачки - №333 третьої сесії Копичинецької міської ради від 18 квітня 2019 року - про розгляд заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення технічної документації. Проте, дана документація не надавалась на затвердження, оскільки відповідач не погодив конфігурацію земельної ділянки, тому у червні 2022 року вона звернулася до відповідача з клопотанням роз`яснити, на якій підставі, відповідно до якої документації Копичинецькою міською радою Чортківського району Тернопільською області був установлений факт належності земельної ділянки до земель загального користування. У липні 2022 року позивачка отримала відповідь на її звернення № 560 від 08.07.2022, у якій вказано, що заїзд, про який йдеться у її заяві, є частиною АДРЕСА_1 .

Встановлюючи даний факт, відповідач не надав жодних документів з вище переліченого на підтвердження того, що вказані документи містять інформацію про те, що спірний заїзд є частиною АДРЕСА_1 та належить до земель загального користування. Твердження відповідача про те, що заїзд, про який йдеться у заяві, є частиною АДРЕСА_1 , нічим необґрунтованим, поверхневим та недослідженим. Просить позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради. Зобов`язано Копичинецьку міську раду Чортківського району Тернопільської області погодити конфігурацію та межі земельної ділянки відповідно до графічного додатку (кадастрового плану) земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для обслуговування будинковолодіння ОСОБА_2 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , від імені якої діє її представник адвокат Студена М.М.

Апелянт вважає, що вказане судове рішення є несправедливим і незаконним, винесене не по суті самого спору, якого як такого не існує в даній інтерпретації позивачки ОСОБА_2 . Встановлення факту адміністративним судом щодо того, до якої категорії земель відноситься заїзд між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є правомірним в даному випадку. Це питання відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування і така справа мала б розглядатись із залученням другого власника земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки цей заїзд стосується і її, а не тільки Липки У. Крім цього, зобов`язання Копичинецькій міськраді погодити конфігурацію земельної ділянки ОСОБА_2 , яку вона замовила для себе і по своїй уявній лінії розмежування не відповідає закону, оскільки це знову зачіпає інтереси суміжного власника ОСОБА_1 і таке погодження також неможливе із-за того, що набрало законної сили рішення цивільних судів, які вже встановили обставини щодо цієї ж спірної земельної ділянки, яку хоче огородити разом із заїздом ОСОБА_2 .

Також звернення ОСОБА_2 до відповідача з метою створення комісії є надуманим, оскільки і комісія, і суд ці питання вже вирішували.

Вважає, що аадміністративний суд вирішив спір щодо тієї ж самої земельної ділянки, відносно якої вже розглядалась справа Гусятинським районним судом Тернопільської області і винесено рішення від 23 листопада 2021 року по справі № 596/1649/19, яке залишено в силі Тернопільським апеляційним судом від 19 травня 2022. Судами по цивільній справі № 596/1649/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа- Копичинецька міська рада про усунення перешкод в користуванні майном були встановлені факти, які мають значення для вирішення адміністративного спору, а тому, не врахувавши їх, адміністративний суд прийшов до хибного рішення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 , як власник суміжної земельної ділянки не була учасником справи № 500/3269/22 та не брала участі у цій справі, суд вирішив питання про права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки при виконанні цього рішення їй перегороджується частина воріт, через які вона заїжджає до свого домогосподарства, там облаштований її заїзд, який існує більше 30-ти років і ці питання вже були вирішені при розгляді справи рішеннями судів по справі № 596/1649/19.

Також апелянт зазначає про преюдиційність вказаного вище рішення у цивільній справі та з урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач у поданому відзиві апеляційну скаргу підтримав та зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розміщені по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.07.2002, зареєстрованого в реєстрі за №386.

Дане будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка перебуває у її користуванні.

Позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з метою передачі її безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Копичинецька міська рада прийняла рішення на третій сесії восьмого скликання № 333 від 18 квітня 2019 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 », яким надала їй дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 з метою передачі її безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови (угіддя - забудовані землі зайняті одно- та двоповерховою житловою забудовою), що перебувають у користуванні громадян та зобов`язано подати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1000 га на затвердження у міську раду згідно норм чинного законодавства.

Вказана технічна документація не подавалась на затвердження відповідача.

Проте, позивачка 29.06.2022 позивачка звернулася до відповідача з проханням створити комісію для встановлення, чи відповідає дійсне розташування спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (заїзду), її розташуванню, вказаному у ситуаційному плані міста Копичинці за матеріалами аерофотозйомки 1983 року, генеральному плані міста Копичинці, розробленому інститутом «Гіпроград» (м. Київ) у 1986 році та 1987 році та з`ясувати, чи не відбулося зміщення нумерації будиноковолодінь у ситуаційному плані міста Копичинці за матеріалами аерофотозйомки 1983 року, генеральному плані міста Копичинці, розробленому інститутом «Гіпроград» (м. Київ) у 1986 році та 1987 році.

У відповіді на це звернення, відповідач надав лист від 08.07.2022 №560 в якому зазначив, що Комісією Копичинецької міської ради, у Вашій присутності та в присутності суміжного землекористувача ОСОБА_1 проводилось обстеження земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1 , про що складено акти від 21.08.2019 року та від 25.09.2019 року та надано відповідні рекомендації.

Отже, враховуючи вище наведене та беручи до уваги викопіювання з генерального плану м. Копичинці, який розроблений інститутом «Діпромісто» м. Київ у 1987 році та який зберігається в управлінні містобудування та архітектури Тернопільської ОДА, викопіювання з ситуаційного плану м. Копичинці, виготовлені на основі матеріалів аерофотографій 1983 року, де чітко позначено зламану лінію на межі будинковолодінь у АДРЕСА_1 , проект встановлення меж і утворення території Копичинецької міської Ради народних депутатів Гусятинського району Тернопільської області, розроблений Тернопільським філіалом Українського НДіПВІ по землеустрою - УкрНПІземпроект у 1991 році, річний земельний звіт по Копичинецькій міській раді станом на 01.01.2016 року, враховуючи фактичне використання земельних ділянок та існуючі більше 30-ти років межі земельних ділянок, повідомляємо про встановлення факту належності земельної ділянки (частини вулиці Словацького) до земель загального користування Копичинецької міської ради.

Позивачка, повторно звернулась до відповідача із заявою до відповідача із проханням створити комісію для встановлення, чи відповідає дійсне розташування спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (заїзду), її розташуванню, вказаному у ситуаційному плані міста Копичинці, про що відповідач листом від 29.08.2022 №760 повідомив позивачку про те, що ними встановлено факт належності земельної ділянки (частини вулиці Словацького) до земель загального користування.

Вважаючи дії відповідача щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (частини вулиці Словацького) до земель загального користування Копичинецької міської ради протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач при вчиненні оскаржуваних дій (щодо встановлення факту приналежності земельної ділянки до земель загального користування) діяв не на підставі законодавства, яке регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення такого виду дій; недобросовісно та нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спір у цій справі виник з приводу не затвердження відповідачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та встановлення відповідачем факту приналежності спірної земельної ділянки до земель загального користування та її межі, тобто конфігурації.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( ч.2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до приписів статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно положень статті 106 Земельного кодексу України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , місце розташування земельної ділянки відображено з індексної кадастрової карти, межі земельної ділянки в натурі встановлювались в присутності суміжних землевласників і користувачів, заяв та скарг при погодженні і встановленні меж земельної ділянки в натурі не поступало, про що складено акт встановлення та закріплення меж земельної ділянки.

Позивач звернулася до відповідача з проханням створити комісію для встановлення, чи відповідає дійсне розташування спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (заїзду), її розташуванню, вказаному у ситуаційному плані міста Копичинці за матеріалами аерофотозйомки 1983 року, генеральному плані міста Копичинці, розробленому інститутом «Гіпроград» (м. Київ) у 1986 році та 1987 році та з`ясувати, чи не відбулося зміщення нумерації будиноковолодінь у ситуаційному плані міста Копичинці за матеріалами аерофотозйомки 1983 року, генеральному плані міста Копичинці, розробленому інститутом «Гіпроград» (м. Київ) у 1986 році та 1987 році.

Відповідач листом від 08.07.2022 №560 повідомив, що «Комісією Копичинецької міської ради, у Вашій присутності та в присутності суміжного землекористувача ОСОБА_1 проводилось обстеження земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1 , про що складено акти від 21.08.2019 року та від 25.09.2019 року та надано відповідні роз`яснення.

Заїзд, про який йдеться у Вашій заяві, є частиною АДРЕСА_1 . Також зазначаємо, що вказаним заїздом користуються інші землекористувачі, зокрема ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи вищенаведене, та беручи до уваги викопіювання з генерального плану м. Копичинці, який розроблений інститутом «Діпромісто» м. Київ у 1987 році та який зберігається в управлінні містобудування та архітектури Тернопільської ОДА, викопіювання з ситуаційного плану м. Копичинці, виготовлені на основі матеріалів аерофотографій 1983 року, де чітко позначено зламану лінію на межі будинковолодінь у АДРЕСА_1 , проект встановлення меж і утворення території Копичинецької міської Ради народних депутатів Гусятинського району Тернопільської області, розроблений Тернопільським філіалом Українського НДіПВІ по землеустрою - УкрНПІземпроект у 1991 році, річний земельний звіт по Копичинецькій міській раді станом на 01.01.2016 року, враховуючи фактичне використання земельних ділянок та існуючі більше 30-ти років межі земельних ділянок, повідомляємо про встановлення факту належності земельної ділянки (частини вулиці Словацького) до земель загального користування Копичинецької міської ради».

У суді першої інстанції, у відзиві відповідач вказав, що у генпланах допущене зміщення нумерацій будинковолодінь. Зокрема, у генпланах під номером 15 насправді розташоване будиковолодіння АДРЕСА_1 , а поряд з ним справа - розташоване будинковолодіння АДРЕСА_1 (позивачки), яке нумерується як 13.

Зокрема позивачка не заперечує той факт, що земельна ділянка, яка у генпланах нумерована як 11, містить заїзд вглиб з боку АДРЕСА_1 , у той же час згідно з актом відведення в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва 1985 р. та викопіюванням з генерального плану м. Копичинці 1983 р. 1986 р. 1987 р., заїзд включено в межі присадибної ділянки позивачки.

Суд першої інстанції вірно висновував, що наведені обставини свідчать про те, що відбулись зміни щодо інформації про технічну документацію та зміни конфігурації земельної ділянки, що не заперечувалось учасниками справи.

Водночас відповідачем жодного офіційного документу щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки до власності територіальної громади та до земель загального користування не прийнято.

Також відповідачем не надано доказів на підтвердження фактів, наведених у відповіді ОСОБА_2 від 08.07.2022 №560

Також відповідно до кадастрового плану земельної ділянки №:02:001 по її межі наявні землі загального користування (землі Копичинецької міської ради від А до Б), проте враховуючи зміщення нумерації будинковолодіння у натурі, не можливо стверджувати, що земельна ділянка яка розташована під будинковолодінням позивачки відноситься до таких земель.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах ( ч. 3 ст. 158 ЗК України).

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку ( ч. 5 ст. 158 ЗК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №3613-VI виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачами не доведено наявність помилки у координатах поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :02:001, допущеної у документації із землеустрою, що надавалась позивачем, в якій відсутні відповідні висновки.

При цьому, як вбачається з наявних у справі матеріалів, вказана технічна документація була виготовлена за заявою позивачки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , в якій також не вказано про наявність помилки, допущеної у координатах поворотних точок меж спірної земельної ділянки.

Згідно із Завданням на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кінцевим результатом робіт є встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками встановленого зразка (пункт 11).

Отже з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень в обґрунтування законності оскаржуваних позивачем дій не було надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували законність встановлення факту належності спірної земельної ділянки (частини АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради, що має наслідком протиправність його дій щодо встановлення цього факту.

Щодо покликання апелянта на те, що суд не міг, вирішуючи спір, встановлювати факт, до якої категорії земель належить спірна земельна ділянка (заїзд), оскільки вказане питання належить до компетенції органу місцевого самоврядування, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції задовольняючи позов не встановлював факт до яких земель належить земельна ділянка, а дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки до земель загального користування з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів підтвердження вказаної обставини та визнання відповідачем факту того, що у генпланах допущене зміщення нумерацій будинковолодінь.

Щодо доводів апелянта про наявність рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області та постанова Тернопільського апеляційного суду у справі №596/1649/19, які набрали законної сили.

Апеляційний суд погоджується із запереченнями позивача щодо наявності вказаного рішення з огляду на наступне.

Предметом позовних вимог, щодо яких ухвалені вищезазначені судові рішення було усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (цивільно-правовий спір).

Зокрема, в апеляційній скарзі на рішення Гусятинського районного суду ОСОБА_2 вказувала: «Між мною та відповідачкою виник спір щодо користування заїздом до земельних ділянок, оскільки самовільно облаштований заїзд до домоволодіння відповідачки перешкоджає мені та членам моєї сім`ї вільному проходу (проїзду) зі свого господарства до АДРЕСА_1 . А саме: відповідачка часто залишає свій автомобіль перед воротами до свого будинковолодіння, чим унеможливлює мені та членам моєї сім`ї заїзд та виїзд через наші ворота».

Крім того, позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона розпочала приватизацію своєї присадибної ділянки, замовила технічну документацію, яку Копичинецька міська рада відмовилась затверджувати з тих підстав, що до земельної ділянки включено заїзд, який є земельною ділянкою загального користування. Вона не погоджується із існуванням спільного заїзду з відповідачкою, оскільки він влаштований попереднім власником за рахунок її присадибної ділянки.

Таким чином, у ході розгляду судами першої та апеляційної інстанцій у справі №500/1649/19 досліджувався предмет спору, який полягав у тому, чи дійсно наявні перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій розміщене будинковолодіння ОСОБА_2 , для позивачки.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору. При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.).

У цій справі спірним є питання щодо не затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), дії відповідача щодо встановлення факту приналежності спірної земельної ділянки до земель загального користування та її межі, тобто конфігурації.

Апеляційний суд зауважує, що у цивільній справі, на яку покликається апелянт, не досліджувалася законність чи протиправність дій Копичинецької міської ради стосовно віднесення спірного заїзду до земель загального користування.

Натомість, в адміністративному процесі було з`ясовано, що жодного конкретного рішення про віднесення спірного заїзду до земель загального користування відповідач не приймав.

Щодо доводів апелянта про преюдиційність обставин у цивільній справі, то відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Апеляційний суд повторно зауважує, що відповідачем визнається той факт, що у генпланах допущене зміщення нумерацій будинковолодінь, однак доказів того, що органом місцевого самоврядування приймались рішення чи вчинялись дії на усунення вказаного дефекту у генплані не надано.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач при вчиненні оскаржуваних дій (щодо встановлення факту приналежності земельної ділянки до земель загального користування) діяв не на підставі законодавства, яке регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення такого виду дій; недобросовісно та нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тому наявні підстави для визнання протиправними дій Копичинецької міської ради Чортківського району Тернопільської області щодо встановлення факту належності спірної земельної ділянки (по АДРЕСА_1 ) до земель загального користування Копичинецької міської ради.

Також вірним є висновок суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача погодити межі та конфігурацію земельної ділянки відповідно до графічного додатку (кадастрового плану) земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування будинковолодіння ОСОБА_2 з урахуванням наведених вище висновків суду.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі, судом надається оцінка оскаржуваним діям відповідача, які вчинені останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки у судовому засіданні на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням пояснень сторін та їх представників саме щодо цих доказів та обставин.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі №500/3269/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 14.06.2023