Справа № 300/1837/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1837/21 пров. № Н-А/857/22841/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі №300/1837/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі №300/1837/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення.

Заява обґрунтована тим, що наказом Івано-Франківської обласної прокуратури від 14.02.2023 №81к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано- Франківської області з 15.02.2023 із посиланням на рішення чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 19.02.2021 (винесеного на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №300/1837/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, визнано протиправним та скасовано рішення №1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» від 19.02.2021.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 300/1837/21, апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі №300/1837/21 скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Восьмим апеляційним адміністративним судом при розгляді справи №300/1837/21 за позовом ОСОБА_1 застосовано норми матеріального права, а саме пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, яким з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", які визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України, сформованого у Рішенні від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, «незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності)» (абзац четвертий підпункт 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України констатував, що з 30 вересня 2016 року прокуратура інституційно є елементом загальної системи правосуддя, що вимагає від держави забезпечення незалежності прокурора.

Забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя, є не лише елементом статусу прокурора, а й однією з передумов реалізації конституційного права на судовий захист. Відтак звільнення будь-якого прокурора можливе лише у порядку та на підставах, визначених законом, норми якого мають відповідати верховенству права (правосуддя), має бути спрямоване на досягнення правомірності (легітимної) мети, а застосовані при звільненні засоби мають бути домірними (пропорційними).

Унаслідок використання припису пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, позивач та будь-якій інший прокурор із моменту набрання чинності (25 вересня 2019 року) вважали, що звільнення в подальшому могло бути не застосоване та розраховувати за певних умов на подальше перебування на посаді прокурора (п. 4.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України Другий Сенат від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023).

Водночас, за наслідками ухваленої постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі №300/1837/21, наказом Івано- Франківської обласної прокуратури від 14.02.2023 №81к ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15.02.2023 із посиланням на рішення чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 19.02.2021 (винесеного на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

Зазначає, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, який визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) був одним зі складників спеціального звільнення з посади прокурора як позивача, так і інших прокурорів з посад, що знайшло свого підтвердження у Рішенні Конституційного Суду України Другий Сенат від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 (п. 3.1 та п. 3.3 мотивувальної частини Рішення).

Оскільки Конституція України не містить припису, що наділяє Верховну Раду України повноваженням ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення позивача та іншого конкретного прокурора або всіх прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення, є підстави вважати, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ Верховна Рада України ухвалила за межами своїх конституційних повноважень (п. 3.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду Другий Сенат від 1 березня 2023 р. № 1-р(ІІ)/2023).

Таким чином в наслідок застосування Восьмим апеляційним адміністративним судом при розгляді справи № 300/1837/21 за позовом ОСОБА_1 норм матеріального права, що Конституційним Судом України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а саме пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», призвело до неправильного вирішення Восьмим апеляційним адміністративним судом справи № 300/1837/21 та як наслідком задоволення касаційної скарги Офісу Генерального прокурора на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 і відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 та частини 5 статті 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Крім цього, зазначає, що граматичне тлумачення словосполучення «якщо рішення суду ще не виконане» дає підстави для висновку, що йдеться про рішення, яке підлягає виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, тощо), але на момент подання заяви про перегляд воно не виконане (ще не виконано).

Виконанню підлягають лише судові рішення про задоволення позову (повне або часткове). Натомість рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, виконанню не підлягають за жодних обставин, як це випливає із резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 300/1837/21 про відмову в задоволенні позову Позивачу.

Таким чином, якщо позов задоволено, то таке судове рішення може бути переглянуте за виключними обставинами лише у тому разі, якщо воно не виконане.

Якщо ж у позові відмовлено, то таке рішення не виконується (і не може виконуватись з об`єктивних причин). Воно не може бути «ще не виконаним».

З урахуванням наведеного просить заяву задовольнити, за результатами перегляду судового рішення за виключними обставинами скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022р. у справі №300/1837/21 та залишити без змін Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №300/1837/21, яким задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, визнано протиправним та скасовано рішення №1 Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) «Про неуспішне проходження прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» від 19.02.2021.

Відповідач подав відзив на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Вважає, що заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки у п. 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України вказав, що положення п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Просить у задоволенні заяви відмовити.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повілмоленні про дату судового засідання.

Від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви у її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, дослідивши матеріали справи, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Згідно з ч. 6 статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Частина 4 статті 368 КАС України передбачає, що за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Підставою для перегляду рішення суду у цій справі позивач зазначає прийняття 01.03.2023 Другим Сенатом Конституційного Суду України рішення №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113- IX (далі - Закон № 113-ІХ).

Зазначений пункт передбачав, що «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У п. 2 резолютивної частини рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, яке визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти та їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність не раніше дня ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24.12.1997 № 8-зп/1997).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Це означає, що рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Зважаючи на пряму дію рішення Конституційного Суду України в часі, поширення висловленої у такому рішенні юридичної позиції на відносини, що виникли до дня ухвалення цього рішення, суперечить ч. 2 ст. 152 Конституції України.

З огляду на це, рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) застосовується починаючи з 01.03.2023, не поширюючи свою дію на правовідносини, які виникли та/або вже припинились до 01.03.2023, отже не є підставою для перегляду рішення суду у цій справі по суті, зокрема в частині поновлення позивача на посаді.

Враховуючи наведене, ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційним п. 6 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ не впливає на правовідносини, що склалися до дати його ухвалення.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову у цій справі, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», є наявність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а не закінчення процесу ліквідації чи реорганізації або завершення процедури скорочення чисельності прокурорів.

Зі змісту судового рішення та матеріалів справи встановлено, що позивач подала заяву про переведення її на відповідну посаду у окружній прокуратурі та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Відповідно до рішення Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів обласних прокуратур від 19.02.2021 №1 ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування в межах процедури атестації набрала менше балів ніж прохідний бал для успішного складання іспиту.

Таким чином, встановлена Конституційним Судом України неконституційність пункту 6 розділу II Закону №113-ІХ, який хоч і згадувався у рішенні суду, однак не був безпосередньою підставою звільнення позивача, не призводить до висновку про можливість перегляду рішення суду.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.052022 року у справі №300/1837/21.

Щодо доводів заявника про значення словосполучення «ще не виконане». Позивач зазначає, що граматичне тлумачення словосполучення «якщо рішення суду ще не виконане» дає підстави для висновку, що йдеться про рішення, яке підлягає виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, тощо), але на момент подання заяви про перегляд воно не виконане (ще не виконано).

Виконанню підлягають лише судові рішення про задоволення позову (повне або часткове). Натомість рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, виконанню не підлягають за жодних обставин, як це випливає із резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 300/1837/21 про відмову в задоволенні позову Позивачу.

Таким чином, якщо позов задоволено, то таке судове рішення може бути переглянуте за виключними обставинами лише у тому разі, якщо воно не виконане.

Якщо ж у позові відмовлено, то таке рішення не виконується (і не може виконуватись з об`єктивних причин). Воно не може бути «ще не виконаним».

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне. Верховним Судом сформовано правову позицію відповідно до якої із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане. ( Ухвала Верховного Суду у справі №240/35883/21 від 27.04.2023 р.)

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.1 ст.369 КАС України).

Керуючись ст. ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі №300/1837/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повний текст ухвали складено 16.06.2023