Справа № 320/6296/23
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2023-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 травня 2023 року Київ № 320/6296/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву адвоката Сиротенка Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказу,

в с т а н о в и в:

адвокат Сиротенко О.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів 4, 5, 7 наказу №811 від 30.06.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності та стягнення грошових сум у розмірі 73180,66 грн., організації стягнення коштів за втрачене майно з сержанта ОСОБА_2 в розмірі 73180,66 грн., здійснення стягнення сум завданої шкоди щомісяця із грошового забезпечення сержанта ОСОБА_2 у розмірі, визначеному ст. 13 ЗУ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Ухвалою суду від 18.04.2023 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали та встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими документами, однак вимоги ухвали КОАС від 18.04.2023 не були виконані в повній мірі, зокрема, у новій редакції позовної заяви, не зазначено: РНОКПП представника позивачки; офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивачки; виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги з посиланням на докази, якими ці обставини підтвердженні, зокрема, але не виключно, документального підтвердження прийняття та проходження військової служби ОСОБА_1 у в/ч НОМЕР_1 ; представлення суду послужного списку позивачки; обставин укладання договору про матеріальну відповідальність та подання суду копій такого договору; обґрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивачки із розкриттям змісту порушених прав; оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу майнового характеру; подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на докази, якими підтверджена поважність причин пропуску такого строку.

Представник позивача, у заяві про усунення недоліків, з посиланням на рішення Конституційного Суду України у справі №1-рп(ІІ)2022, вказав, що "суд повинен врахувати обставину перебування позивача у ЗСУ, а також те, що позивачка з початку вторгнення захищала територіальну цілісність України".

Вивчивши доводи заяви про поновлення пропущеного строку звернення, суд не визнає зазначені причини пропуску строку звернення до суду поважними, з огляду на таке:

як вбачається із матеріалів позовної заяви, спірний наказ відповідача від 30.06.2022 № 811 виданий на підставі акту службового розслідування, з якого, у свою чергу, слідує, що ОСОБА_1 була обізнана про проведення службового розслідування, оскільки надавала пояснення щодо перевірки наявності втраченого озброєння (боєприпасів) 30.06.2022. Відтак датою, коли вона дізналася про порушення свого права необхідно вважати 30.06.2023, натомість до суду за захистом своїх прав звернулась лише 17.03.2023, тобто за сплином майже 9 місяців, отже з пропуском визначеного законом строку звернення в один місяць.

Вирішуючи питання щодо можливості поновлення пропущеного строку, суд виходив із такого:

відповідно до ч.2 ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Під час війни неприпустимим є різке протиставлення публічного (державного) інтересу, відповідних конституційних цінностей, з одного боку, та поваги до індивідуальних прав людини, з іншого боку.

Усі гарантії індивідуальних прав і свобод людини спираються на конституційний порядок України і ефективно діють там, де цей конституційний порядок реально функціонує, а його зовнішні межі під час військових дій захищені.

У рішенні Конституційного Суду України, у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців, на яку послався представник позивача у своїй заяві, Суд шукав баланс між конституційною цінністю оборони (пов`язавши статус військовослужбовця зі станом обороноздатності), яка є суспільним (публічним) інтересом, в якому акумулюються індивідуальні права кожного, з одного боку, та метою законодавчого впорядкування одного з видів допомоги для військовослужбовців, з іншого боку.

Навіть у Рішенні під час війни, Суд акцентував, що "в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України" (абзац другий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини). Наведене, під час воєнного стану, не означає будь-яких дій держави, навпаки - обов`язок мобілізувати всі доступні їй ресурси чітко обумовлені цілями - посиленням обороноздатності держави та відсічі збройної агресії Росії проти України.

Особливої специфіки під час війни набуває методика судового контролю щодо актів (рішень) органів публічної влади під час воєнного стану, зокрема й тих, якими здійснюється захист держави від збройної агресії Росії. При цьому, жоден акт і жодне рішення й під час війни не перебуває за межами судового контролю, а отже - за межами верховенства права.

З метою здійснення оборони державою може надаватися перевага аргументам, які обумовлюють посилення обороноздатності (потреби оборони), а не іншим аргументам, які, наприклад, акцентують на індивідуальних правах конкретних осіб.

Поміж іншого, суд звертає увагу, що в рішенні Конституційного Суду йшлося про захист соціальних прав військовослужбовців при одержанні виплат при встановленні інвалідності, а у даній справі йде мова про притягнення позивачки до матеріальної відповідальності, тобто ця справа не є релевантій тій, яка була предметом розгляду КСУ.

Спір між позивачкою та в/ч йдеться навколо наказу відповідача про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, стягнення шкоди, завданої військовій частині, у зв`язку з чим суд зазначає таке:

відповідно до частини першої статті 122 КАСУ, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України, і частина п`ята цієї статті, зокрема, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.»

З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах інших строків.

Оцінюючи обставини звернення позивачки з позовом до суду, із урахуванням положень частини п`ятої статті 122 КАС України суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивачка, необґрунтовано, не дотримуючись такого порядку, позбавила себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 відступив від раніше викладених висновків та вказав що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом із тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. Із цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України".

Тому, на переконання суду, якщо позивачка (представник, адвокат) уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні її права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, вона повинна була знати, що згідно з приписами Кодексу адміністративного судочинства України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду не містять обґрунтованих пояснень, а головне доказів на їх підтвердження, що стало перешкодою позивачці без зайвих зволікань звернутись до суду у встановлений строк за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів після ознайомлення з оспорюваним наказом у 2022 році.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду здійснюється виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

Обгрунтованих пояснень щодо обставин, які об`єктивно заважали позивачці звернутись до суду у визначений законодавством строк позовна заява та заява про поновлення строку не містять, як і не містить відомостей, яким чином воєнний стан вплинув на строки звернення до суду представника позивача в інтересах позивачки і, чому позивачка не звернулась за правничою допомогою своєчасно в межах строків звернення до суду, якщо про порушення прав у зв`язку з визначенням їй шкоди до сплати дізналась ще 30.06.2022.

Таким чином, звертаючись із цією позовною заявою за захистом своїх прав, тобто більш ніж через 6 місяців після виникнення спірних правовідносин позивачка пропустила місячний строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватись дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суду не надано доказів того, що позивачка була залучена до участі у бойових діях з метою захисту територіальної цілісності Україні, і що це стало на заваді без зайвих зволікань, у розумний строк після ознайомлення зі спірним наказом, звернутися до суду, ураховуючи можливості дистанційного звернення через систему "Електронний суд".

Під час розгляду заяви про поновлення строку, суд не встановив обставин, що перешкоджали позивачці через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до суду в межах строку, встановленого законом, відтак сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Крім того, станом на час подання позовної заяви воєнний стан не було скасовано і зміна обставин, які були зазначені як поважні причини несвоєчасного звернення не відбулась, натомість це не стало на заваді звернення до суду з даним позовом у березні 2023.

Крім того, позивачкою, в порушення Закону України "Про судовий збір" не доплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Положеннями п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України унормовано, що позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позову без руху.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах КАС ВС від 30.08.2021 у справі №520/7668/2020 та від 18.01.2023 у справі № 160/21195/21.

Частиною 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 15.05.2019 у справі "Молдавська проти України" зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений КАСУ.

Відтак, враховуючи, що у встановлений судом строк представником позивача не були усунуті недоліки позову, вказані в ухвалі КОАС від 18.04.2023, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права позивача на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 171, 241, 243, 248 КАС України, суд,

у х в а л и в:

позовну адвоката Сиротенка Олександра Володимировича (адреса: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказу, - повернути позивачу.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.