Справа № 420/6811/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6811/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження у порядку загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач) в якій позивач просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621856 від 27.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621840 від 27.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621696 від 27.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621615 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621734 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621717 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621786 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621757 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621806 від 28.12.2022 р.;

- визнати протиправною та скасувати постанову Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження № 70621827 від 28.12.2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні у відповідача перебував ряд виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів. Внаслідок цього відповідач закрив виконавчі провадження №66696407, №60628758, №66696879, №66697285 та №66695955. Разом з тим, у грудні 2022 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місії Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук М.А. було відкрито виконавчі провадження щодо стягнення з позивача мінімальних витрат на виконавче провадження та виконавчого збору після закриття виконавчих проваджень №66696407, №60628758, №66696879, №66697285 та №66695955, зокрема: 27.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621856 про стягнення коштів у розмірі 12000 грн при примусовому виконанні постанови №66696407 від 03.09.2021 року про стягнення виконавчого збору; 27.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621840 про стягнення коштів у розмірі 369 грн при примусовому виконанні постанови №66696407 від 03.09.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621696 про стягнення коштів у розмірі 8409 грн при примусовому виконанні постанови №60628758 від 19.11.2019 року про стягнення виконавчого збору; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621615 про стягнення коштів у розмірі 369 грн при примусовому виконанні постанови №60628758 від 27.12.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621734 про стягнення коштів у розмірі 12069 грн при примусовому виконанні постанови №66696879 від 03.09.2021 року про стягнення виконавчого збору; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621717 про стягнення коштів у розмірі 369 грн при примусовому виконанні постанови №66696879 від 03.09.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621786 про стягнення коштів у розмірі 12069 грн при примусовому виконанні постанови №66697285 від 03.09.2021 року про стягнення виконавчого збору; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621757 про стягнення коштів у розмірі 369 грн при примусовому виконанні постанови №66697285 від 03.09.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621806 про стягнення коштів у розмірі 12069 грн при примусовому виконанні постанови №66695955 від 03.09.2021 року про стягнення виконавчого збору; 28.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70621827 про стягнення коштів у розмірі 369 грн при примусовому виконанні постанови №66695955 від 03.09.2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Позивач вважає постанови про відкриття виконавчих проваджень №70621856, №70621840, №70621696, №70621615, №70621734, №70621717, №70621786, №70621757, №70621806, №70621827 протиправними та такими, що належать до скасування, у зв`язку із чим звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: оригіналу платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 4399,51 грн.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 05.04.2023 року.

Ухвалою від 14.04.2023 року суд відкрив провадження у справі №420/6811/23, витребував від відповідача належним чином засвідченні копії матеріалів ВП №№70621856, №70621840, №70621696, №70621615, №70621734, №70621717, №70621786, №70621757, №70621806, №70621827 та зупинив провадження у справі до надходження витребуваних доказів.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли витребувані докази по справі.

05.06.2023 року від представника відповідача до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення, в обґрунтування яких представник відповідача зазначив, що постанови про стягнення виконавчих зборів із позивача існували на момент отримання заяв про повернення виконавчих документів стягувану, скасовані не були, тобто були чинними. Закон не пов`язує факт подачі заяв про повернення виконавчого документу із втратою чинності постанов у виконавчому провадженні про стягнення виконавчих зборів. А тому застосуванню підлягали положення п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», де чітко і недвозначно вказано, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом. В даному випадку державним виконавцем прийнято такі рішення, які жодним чином не порушують права боржника, адже стягненню підлягають саме виконавчий збір, у фіксованих сумах. Крім того, виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 відкривалися на виконання судових рішень, які набрали законної сили і полягали у зобов`язанні останньої не чинити перешкод у побаченнях і спілкуванні із її дитиною батьку дитини, дідусеві та бабусі. Так, своїми діями і рішеннями державні виконавці не призвели до грубого порушення прав будь-якого із учасників проваджень.

Суд призначив судове засідання на 07.06.2023 року.

В судове засідання призначене на 07.06.2023 року з`явилися представники учасників справи.

Ухвалою від 07.06.2023 року суд поновив провадження у справі №420/6811/23.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представників учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представників учасники справи задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, було відкрито виконавче провадження та прийнято постанову від 19.11.2019 року ВП №60628758 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 8340,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621696 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №60628758 від 19.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 8340,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, було відкрито виконавче провадження та прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП № 66696407 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

27.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621856 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66696407 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 12000,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, було відкрито виконавче провадження та прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП № 66697285 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621786 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66697285 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 12000,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП № 66697285 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат у розмірі 300,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621757 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66697285 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП №66695955 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621806 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66695955 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 12000,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП №66696407 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат 300,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

27.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621840 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66696407 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП №66696879 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат 300,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621717 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66696879 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 27.12.2022 року ВП №60628758 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат 300,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621615 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №60628758 від 27.12.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП №66695955 про стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат 300,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621827 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66695955 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа №522/17680/18 виданого Приморським районним судом м. Одеси, прийнято постанову від 03.09.2021 року ВП №66696879 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 12000,00 грн.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановою від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення витрат виконавчого провадження.

28.12.2022 року відповідач прийняв постанову ВП №70621734 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №66696879 від 03.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 кошти у розмірі 300,00 грн.

Позивач не погоджується з прийнятими постановами про відкриття виконавчого провадження, що стало підставою звернення до Одеського окружного адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404- VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404- VIII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 4 ст. 27 Закону державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Суд зазначає, що позов мотивований протиправністю оскаржуваних постанов як таких, що прийняті з порушенням вимог Закону України Про виконавче провадження.

З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.04.2020 року у справі № 480/3452/19, від 28.01.2021 року у справі № 640/24233/19.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавцем було відкрито виконавчі провадження з одночасним зазначенням стягнення з боржника суми виконавчого збору, а також одночасно окремо було винесено постанови про стягнення з боржника суми виконавчого збору.

Таким чином суд зазначає, що постанови про стягнення з боржника сум виконавчого збору прийнято державним виконавцем на виконання вимог ч. 4 ст. 27 Закону.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору під час примусового виконання рішень немайнового характеру є вжиття державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення, оскільки ч. 4 ст. 27 покладено на державного виконавця обов`язок прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Оскільки предметом позову є постанови про відкриття виконавчого провадження, доводи позивача про неправомірність постанов про стягнення виконавчого збору, яка не оскаржена у цій справі та відсутні докази оскарження такої в судовому порядку, є помилковими.

Зокрема, позивач посилається на те, що відповідачем не було здійснено дій з примусового виконання виконавчого документу, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Підстави за яких виконавчий збір не стягується передбачені статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч. 5 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно з ч. 9. ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, жоден з цих випадків не мав місця у спірних відносинах.

Стосовно винесення відповідачем постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає, що у відповідності до п.п. 1- 2 розділу 6 «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону, а витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Крім того, передбачено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Таким чином відповідачем правомірно було винесено постанову із визначенням мінімальних витрат виконавчого провадження, сума яких позивачем не оспорюється.

Підстави для відкриття виконавчого провадження передбачені статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідності до якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Статтею 4 Закону №1404-VІІІ визначені такі вимоги до виконавчого документа: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання (частина перша). Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку (частина третя).

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Водночас, згідно статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на підставі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відкрито окремі виконавчі провадження оскаржуваними постановами.

Постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відмінним від виконавчого листа, який по матеріалах справи повернено стягувачу.

Постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не були скасовані чи визнані судом такими, що не підлягають виконанню.

Щодо тверджень позивача, що стягнення виконавчого збору в окремому виконавчому провадженні, після повернення виконавчого листа стягувану, можуть бути законними тільки із винесенням окремої постанови про стягнення виконавчого збору і тільки після повернення виконавчого документу стягувану, суд зазначає таке.

Згідно положеннями ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Суд зазначає, що аналіз статі 27 Закону №1404-VIII свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що на підставі ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з постановами про відкриття виконавчого провадження прийнято постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

В подальшому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були стягувачами у виконавчих провадженнях у грудні 2022 року подали до органу державної виконавчої служби письмові заяви про повернення виконавчих документів.

Постановами від 27.12.2022 року було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону N 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону N 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на викладене, положеннями Закону №1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець, стягує не стягнуту в ході проведення виконавчих дій суму виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та виконує постанову про стягнення виконавчого збору в загальному порядку виконання виконавчих документів.

Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі 320/6360/18, від 28.10.2020 року у справі №300/1558/20, від 27.05.2021 року у справі №640/18626/20.

З метою примусового стягнення з боржника залишку виконавчого збору, постанови державних виконавців від про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження були виділені із завершених виконавчих проваджень ВП №60628758, ВП №66696879, ВП №66697285, ВП №66695955, ВП №66696407, зареєстровані в автоматизованій системі виконавчого провадження та звернуті до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII та Інструкцією №512/5.

Таким чином, постанови про стягнення виконавчого збору із боржника ОСОБА_1 існували на момент отримання заяв про повернення виконавчих документів стягувану та скасовані не були, тобто були чинними.

Закон не пов`язує факт подачі заяви про повернення виконавчого документу із втратою чинності постанов у виконавчому провадженні про стягнення виконавчих зборів.

Закон не зобов`язує державного виконавця повторно приймати постанови про стягнення виконавчого збору, якщо такі постанови вже були прийняті одночасно з відкриттям виконавчого провадження на підставі ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки це б призвело до існування двох ідентичних рішень та можливого подвійного стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.12.2021 по справі № 420/2218/21.

Так, у даній постанові Верховний Суд вказав, що частиною третьою статті 40 Закону № 1404- VIII встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Варто звернути увагу, що у справі № 420/2218/21 постанову про стягнення виконавчого збору від 29 вересня 2020 року хоч і винесено до прийняття постанови про повернення виконавчого документу, але ж після надходження заяви про повернення виконавчого документу стягувану, що може свідчити якраз про те, що процесуального рішення про повернення виконавчого збору державним виконавцем не приймалося взагалі, як то вимагає частина 4 стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У даній справі заяви від представника стягувана надійшли після прийняття відповідних постанов про стягнення виконавчих зборів, тобто виконавчий збір було стягнуто постановами раніше, які мали виконуватися в процесі основного виконання.

Тобто відмінність у правовідносинах, що розглядаються у даній справі і тих, про які йде мова у справі № 420/2218/21, яку розглядав Верховний Суд, у тому, що в останньому випадку державний виконавець не виносив окрему постанову про стягнення виконавчого збору в порядку ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», тому мав діяти в порядку, встановленому ч. З ст. 40 Закону «Про виконавче провадження».

Отже, висновок Верховного Суду у справі № 420/2218/21 не є релевантним у даній справі, оскільки правовідносини не є подібними.

Щодо тверджень позивача про пропуск трьохмісячного строку, протягом якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що постанови про стягнення виконавчого збору з боржника (позивача у справі) винесено одночасно із постановами про відкриття виконавчого провадження.

Саме тому, підстави для повторного винесення постанов про стягнення виконавчого збору після повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) у державних виконавців відсутні.

Водночас, відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про виконавче провадження виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки постанови про стягнення виконавчого збору перебували на виконанні в межах виконавчих проваджень ВП №60628758, ВП №66696879, ВП №66697285, ВП №66695955, ВП №66696407, у яких їх і було винесено, то відповідно строк пред`явлення виконавчого документа до виконання слід обраховувати з моменту закінчення виконавчих проваджень ВП №60628758, ВП №66696879, ВП №66697285, ВП №66695955, ВП №66696407, а саме з моменту винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу -27.12.2022 року.

Разом з тим, стягнення виконавчого збору не було здійснено в рамках цих виконавчих проваджень, тому постановами про повернення виконавчого документа стягувану виокремлені в окреме провадження.

Таким чином, враховуючи трьохмісячний строк пред`явлення постанов про стягнення виконавчого збору, який безпосередньо зазначено у частині першій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», що обраховується з наступного дня після закінчення виконавчих проваджень - 27.12.2022, тобто з 28.12.2022, станом на момент винесення оскаржуваних постанови такий строк не пропущений.

Відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору не є новим пред`явленням до виконання вказаних виконавчих документів, а є лише належним способом їх повного виконання, оскільки дані виконавчі документи не виконано.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 по справі №816/823/17 (К/9901/950/18) та від 29.05.2020 року по справі №826/7708/17 (К/9901/62380/18).

Крім цього, з урахуванням того, що постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є чинними та ніким не скасовані, то відповідно винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за вказаними вище постановами є обов`язком державного виконавця, а не правом відповідно до статті 40 Закону України Про виконавче провадження.

Виведені в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчими документами та відповідають вимогам, зазначеним у статті 4 цього Закону. З огляду на відсутність підстав для повернення цих виконавчих документів, передбачених у частині 4 статті 4 Закону №1404-VIII, державні виконавеці на підставі частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII правомірно виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень № 70621856 від 27.12.2022 р.; № 70621840 від 27.12.2022 р.; № 70621696 від 27.12.2022 р.; № 70621615 від 28.12.2022 р.; № 70621734 від 28.12.2022 р.; № 70621717 від 28.12.2022 р.; № 70621786 від 28.12.2022 р.; № 70621757 від 28.12.2022 р.; № 70621806 від 28.12.2022 р.; № 70621827 від 28.12.2022 р. з метою примусового стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження до державного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що постанови від 27.12.2022 та 28.12.2022 року про відкриття виконавчих проваджень № 70621856, № 70621840, № 70621696, № 70621615, № 70621734, № 70621717, № 70621786, № 70621757; № 70621806, № 70621827 винесені відповідачем відповідно до вимог, в порядку та у спосіб передбачений Законом України "Про виконавче провадження", а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, надано суду належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх рішень.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки суд не залучав свідків та призначав проведення експертизи з відповідача судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.06.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва