Справа № 420/4849/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4849/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про перерахунок пенсії в частині застосування показника середньої заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 березня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- скасувати рішення Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 17 від 16.09.2022 року про перерахунок пенсії позивача в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2005 рік осучасненому у 2017 році та проіндексованому станом на вересень 2022 року;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести вірне призначення, нарахування та доплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком з 10.09.2022 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої нею сплачено страхові внески у 2019, 2020, 2021 роки, з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивачка зазначає, що 16 вересня 2022 року їй було призначено пенсію за віком з 12.09.2022 року в розмірі 3432 грн. 94 коп., при загальному стажі 44 роки 9 місяців та 14 днів, з урахуванням доплати за понаднормовий стаж в розмірі 150 грн. 36 коп. (за 14 років), що підтверджується копією рішення № 74 від 16.09.2022 року. Про розмір її пенсії повідомлень позивачка не отримувала.

20.10.2022 року позивачка отримала першу пенсію за віком в розмірі 5607 грн. 14 коп. (двома платежами 3432 грн. 94 коп. та 2174 грн. 20 коп.). У листопаді 2022 року позивачка отримала пенсію в розмірі 3432 грн. 94 коп.

23.11.2022 року позивачка звернулася до УПФУ стосовно з`ясування розміру нарахованої їй пенсії та видачі копій документів пенсійної справи на підставі яких було зроблено розрахунок її пенсії за віком. Позивачці було роз`яснено, що пенсію їй перераховано та переведено її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, оскільки у листопаді 2006 року вона вже зверталася із заявою за призначенням пенсії за вислугу років як медичному працівнику. Але у зв`язку з її працевлаштуванням виплату зазначеної пенсії призупинено.

Таким чином, позивачка вказує, що у вересні 2022 року після її звернення до УПФУ за призначенням пенсії за віком, УПФУ перевело її з одного виду пенсії на інший вид пенсії, а саме з пенсії за вислугою років на пенсію за віком.

Позивачка вважає, що при нарахуванні їй у вересні 2022 року пенсії за віком УПФУ незаконно здійснило перерахунок пенсії з застосуванням показника заробітної плати, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії в листопаді 2006 року.

Позивачка вказує, що на час її звернення за призначенням пенсії за вислугою років ст.40 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачала, що в розрахунок пенсії брався показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу цілому по Україні за останній рік що передував зверненню за призначення пенсії за вислугою років, який в подальшому було осучаснено та проіндексовано станом на час її звернення (12.09.2022 року) за призначенням пенсії за віком.

З такими діями відповідача позивачка не погоджується, вважає їх неправомірними, оскільки у вересні 2022 року вона зверталася до УПФУ у Тарутинському районі з заявою про призначення їй пенсії за віком, а не за перерахунком пенсії.

Крім того, позивачка вказує, що пенсію за вислугу років вона не отримувала взагалі, вона була звільнена з 15.11.2006 року та 23.11.2006 року знову прийнята на роботу на посаду фельдшера Виноградівської лікарської амбулаторії та 0,5 посадового окладу дорослої дільничної медичної сестри.

З огляду на викладене, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивач просить скасувати рішення № 17 від 16.09.2022 року Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок її пенсії в частині показника середньої заробітної плати в Україні.

Слід врахувати, що відмова Головного управління в перерахунку пенсії позивачу в матеріалах справи відсутня (тобто ніякої відмови немає ані в пенсійній справі ОСОБА_1 ані в адміністративному позові), а розпорядження Головного управління № 17 від 16.09.2022 року, яку позивач додала до адміністративного позову та яку вона прийняла за відмову в перерахунку пенсії не є відмовою у перерахунку пенсії у розумінні Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р.

Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у листопаді 2006 році було призначено пенсію за вислугу років як медичному працівнику. Після досягнення необхідного пенсійного віку позивач вирішила перейти з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Після призначення пенсії у 2006 році, позивач продовжувала працювати.

12.09.2022 року позивач звернулась до Головного управління із заявою про переведення її з пенсії за вислугу років, яка була призначена за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» як медичному працівнику, на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначає, що у відповідності до пунктів 4-3, 4-4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148 «Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %».

«З 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в України, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %».

Тобто, з 1 жовтня 2017 року стару середню заробітну плату осучаснили Законом № 2148 та пенсії, які були призначені до 01.10.2017 року, перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (що і було проведено Головним управлінням при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ).

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки а саме за 2019, 2020, 2021 роки - відсутні, вказаний показник середньої заробітної плати застосовується виключно для призначення пенсії, застосування його для переходу пенсії на інший вид чи для перерахунку є безпідставним.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року вказаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявою від 23.03.2023 року (вхід. № 8980/23) позивач усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

10 квітня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/12000/23).

18 квітня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № 12291/23).

Станом на 15 червня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

16 листопада 2006 року позивачці було призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до Протоколу № 237 від 22.11.2006 року позивачці призначено пенсію за вислугу років за наявним повним медичним стажем роботи 25 років 1 місяць та 16 днів в розмірі 384 грн. 88 коп.

Судом встановлено, що пенсію за вислугу років позивачка фактично не отримувала, оскільки 15.11.2006 року вона була звільнена з роботи, а через 8 днів, а саме 23.11.2006 року знову була прийнята на посаду фельдшера Виноградівської лікарської амбулаторії на 1 ставку та 0,5 ставки дорослої дільничної медичної сестри за сумісництвом, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

12.09.2022 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення / перерахунок їй пенсії за віком.

16.09.2022 року відповідач провів обчислення пенсії позивачки згідно із Законом № 1058-IV. При цьому він провів розрахунок пенсії за віком із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 1,18574 та середньомісячного заробітку в розмірі 10846,37 грн. (а.с. 34).

20.10.2022 року позивачка отримала першу пенсію за віком в розмірі 5607 грн. 14 коп. (двома платежами 3432 грн. 94 коп. та 2174 грн. 20 коп.). У листопаді 2022 року позивачка отримала пенсію в розмірі 3432 грн. 94 коп., що підтверджується виписками з банку.

23.11.2022 року позивачка звернулася до відповідача стосовно з`ясування розміру нарахованої їй пенсії та видачі копій документів пенсійної справи на підставі яких було зроблено розрахунок її пенсії за віком.

Позивачці було роз`яснено, що пенсію їй перераховано та переведено її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, оскільки у листопаді 2006 року вона вже зверталася із заявою за призначенням пенсії за вислугу років як медичному працівнику. Але у зв`язку з її працевлаштуванням виплату зазначеної пенсії призупинено.

Як зазначив відповідач у відзиві, з 1 жовтня 2017 року стару середню заробітну плату осучаснили Законом № 2148 та пенсії, які були призначені до 01.10.2017 року, перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, що і було проведено Головним управлінням при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що правові підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки а саме за 2019, 2020, 2021 роки - відсутні, вказаний показник середньої заробітної плати застосовується виключно для призначення пенсії, застосування його для переходу пенсії на інший вид чи для перерахунку є безпідставним.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 1 частини першої статті 73 Закону № 1058-IV встановлено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 21 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Законом України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» 11.10.2017 року.

Отже, пенсія за вислугу років і пенсія за віком є різними видами пенсійних виплат:

пенсія за вислугу років фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України та призначається з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення»;

пенсія за віком фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду та призначається відповідно до Закону № 1058-IV.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інших здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страхових стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV.

Однак у випадку, коли особі було призначено пенсію відповідно до іншого Закону, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, при звернені такої особи щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.

Тому особі, якій було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а та постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17 та від 27.02.2020 у справі № 513/298/17.

Суд встановив, що 16.11.2006 року позивачці було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

09.09.2022 року позивачка досягнула шістдесятирічного віку.

Із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV позивачка звернулась вперше 12.09.2022 року.

Відтак позивачка мала право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а саме: за 2019-2021 роки.

Згідно з даних, розміщених на вебсайті Пенсійного фонду України (http://www.pfu.gov.ua) показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, становить 10846,37 грн.

Відповідно, твердження відповідача, наведене у відзиві на позовну заяву про те, що у спірних правовідносинах мало місце переведення позивачки з одного виду пенсії (пенсії за вислугу років) на інший вид (пенсія за віком), а не призначення їй пенсії за віком, є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані про те, який показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні застосував відповідач при призначенні пенсії за віком позивачці, після повторного перерахунку.

Відповідно до абзаців першого-шостого частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);

К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відтак:

Зс = Зп : (Ск : К), тобто

Зс = 10009,28 грн («Зп») : 1,61797 («Ск : К») = 6186,32 гривні.

Згідно з даних, розміщених на вебсайті Пенсійного фонду України (http://www.pfu.gov.ua) середня заробітна плата за 2014 рік становила 3149,45 грн., за 2015 рік - 3661,41 грн., за 2016 рік - 4482,35 грн. Отже, середній показник станом на 01.10.2017 становить 3764,40 грн. ((3149,45 грн. + 3661,41 грн. + 4482,35 грн.) : 3 = 3764,40 грн.).

Абзацом першим пункту 2 Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», підпунктом 1 пункту 2 постанови Кабінетом Міністрів України «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 року № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» установлено, що перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, відповідно:

з 1 березня 2019 року у розмірі 1,17;

з 1 березня 2020 року у розмірі 1,11;

з 1 березня 2021 року у розмірі 1,11;

з 1 березня 2022 року у розмірі 1,14.

Таким чином, для осіб, яким призначено пенсію за віком із застосуванням середнього показника заробітної плати за 2014-2016 роки, показник «Зс», який застосовується при обчисленні розміру пенсії в період з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року становив:

6186,32 грн. (3764,40 грн. Х 1,17 Х 1,11 Х 1,11 Х 1,14 = 6186,32 гривні).

Отже, при призначенні позивачці пенсії за віком відповідач застосував середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2014-2016 роки, що він підтвердив також у відзиві на позовну заяву.

Тобто, враховуючи пункт 44 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідач у вищевказаному випадку застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Вище суд встановив, що при призначенні позивачці пенсії за віком відповідач протиправно застосував середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2014-2016 роки, а не за 2019-2021 роки, а отже суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати такі дії відповідача протиправними.

Натомість позовні вимоги про скасування рішення Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 17 від 16.09.2022 року про перерахунок пенсії позивача в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2005 рік осучасненому у 2017 році та проіндексованому станом на вересень 2022 року не підлягають задоволенню, оскільки відмова Головного управління в перерахунку пенсії позивачу в матеріалах справи відсутня, а розпорядження Головного управління № 17 від 16.09.2022 року, яку позивач додала до адміністративного позову та яку вона прийняла за відмову в перерахунку пенсії, не є відмовою у перерахунку пенсії у розумінні Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р., тобто в даній частині вимог позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Поряд з цим, на переконання суду, без зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позиваці пенсію за віком з дня її призначення із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020 і 2021 роки, у розмірі 10846,37 грн., може призвести до повторних звернень до суду, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з яких сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник для призначення пенсії до 31.12.2018 року включно, у розмірі 6186,32 грн. та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позиваці пенсію за віком з дня її призначення із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020 і 2021 роки, у розмірі 10846,37 грн.

Отже, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 1073,60 грн., сплачені згідно квитанції № ПН313 від 06.03.2023 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про перерахунок пенсії в частині застосування показника середньої заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з яких сплачено страхові внески, обчисленого як середній показник для призначення пенсії до 31.12.2018 року включно, у розмірі 6186,32 гривні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію за віком з 10 вересня 2022 року із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020 і 2021 роки, у розмірі 10846 (десять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 37 копійок із 71 копійка, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов