Справа № 460/2512/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/2512/23 пров. № А/857/6688/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Боюки Володимира Васильовича на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №460/2512/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, бездіяльності протиправною, відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції - Борискін С.А., місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 23.03.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального населення Сарненської районної адміністрації Рівненської області, в якому просив:

-визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо створення перешкод у доступі до інформації щодо позивача, в тому числі шляхом дискримінації його за соцiальною ознакою та у зв`язку із отриманням правової допомоги про дотримання органами соціального захисту прав позивача у відповідності до Закону № 796;

-визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо не зазначення i не надання інформації про надання пільг та компенсацій, нарахування та виплату коштів, у відповідності до Закону №796, iз розбивкою помісячно та порiчно за період з 1 січня 2014 року, ненадання підтверджуючих документів і особової справи отримувача усiх видів соціальної допомоги на ознайомлення та ненадання детальної iнформації про позивача з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги;

-визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області у наданнi iнформації щодо дотримання прав позивача як пенсіонера по інвалідності III групи потерпілого категорiї 1;

-зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області надати інформацію щодо позивача пільг та компенсацій, нарахування виплату коштів, як пенсіонеру по інвалідності ІІІ групи потерпілого категорії 1, органами соціального захисту з 1 січня 2014 року, надати особову справу отримувача усіх видів соціальної допомоги на ознайомлення та ненадання детальної iнформації про позивача з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги;

-зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити нарахування і виплату коштів, як пенсіонеру по інвалідності III групи потерпілого категорії 1, з 1 січня 2014 року у визначеному Законом №796 розмірі;

-стягнути з Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області моральну шкоду в розмiрi п`ять тисяч гривень.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представником позивача, адвокатом Боюкою В.В. подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що договір про правову допомогу позивачу укладений 21 червня 2014 року, на підставі якого виданий Ордер Серії ЧК № 016405, наданий суду у справу.

Договір не припинений, є діючим, ордер на його підставі також не відкликаний, виданий у відповідності до ст. 26 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та на підставі вказаного Договору, є чинним, Законом або рішенням суду не визнаний не чинним, з будь-яких підстав, а тому позиція суду, на підставі Рішення РАУ від 12 квітня 2019, не ґрунтується на Законі.

При цьому норми КАС України або Закону, яким Ордер не відповідає або скасований суд не вказав, та й не міг, тому що він видавався на підставі Договору та згідно ст. 26 Закону, а Рішення РАУ прийняте через п`ять років після укладення договору та видачі ордеру. Рішення РАУ не є актом, яким припиняються правовідносини представництва або прав на адвокатську діяльність, а позиція суду є по своїй суті твердженням про припинення відносин представництва особи за Договором та Ордером, й при цьому додаткових документів суд не витребовував, чим обмежив доступ позивача до суду, без Законних підстав обмежив право на здійснення діяльності адвокатом. Ці дії та рішення призвели до неможливості представництва позивача, реалізації повноважень, надання особі правової допомоги.

Також зазначає, що відповідач надає інформацію, позивач надає суду обґрунтований позов, із чіткою прив`язкою до дійсних обставин на її підставі, й норми застосованих до них.

Відтак просить суд відкрити провадження у справі, дослідити обставини справи, й на їх підстави вирішити питання строків звернення до суду у рішенні суду по суті справи.

На підтвердження обставин звернення за отримання інформації для реалізації права на судових захист надано суду наявні на даний час докази.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, а тому права позивача підтягають судовому захисту.

Конституцією України гарантовано право людини на захист, а судовий захист є однією із форм реалізації права на захист, доступ до якого позивача було обмежено.

Право на судовий захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав у судовому порядку, яке випливає з конституційної норми: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст.55 Конституції України).

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 06.02.2023 позовну заяву залишено без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: належним чином оформленої позовної заяви із точним викладом змісту позовних вимог та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доказами, що підтверджують вказані обставини (з примірником для відповідача); доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску, або ж позовної заяви з вимогами в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків позивачу встановлювався строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вказану ухвалу суду позивачем отримано 13.02.2023, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою суду від 01.03.2023 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №460/2512/23.

Недоліки позовної заяви позивачу запропоновано усунути протягом 10 днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 01.03.2023 позивачем отримано 07.03.2023.

21.03.2023 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви.

У такій заяві адвокат Боюка В.В. повідомив про обставини формування ним ордеру на надання правничої (правової) допомоги, а також навів свої суб`єктивні думки і судження щодо наявності, на його думку, перешкод у здійсненні його адвокатської діяльності, що жодним чином не стосуються предмета даної адміністративної справи. Також представником позивача зазначено про ненадання йому інформації щодо наданих позивачу пільг і компенсацій, що зумовлює необізнаність позивача із фактом порушення своїх прав, а також що «одним із предметів даного позову є питання надання інформації за документом, який має назву нібито Постанова суду, у справі №571/1276/14-а, нібито, тому що норми ст.3, 8, 55, 124 Конституції України є «фількіною грамотою» щодо реального захисту прав позивача, адже склалася ситуація коли позивачу та представнику не надають інформацію про стан виконання вже чинного рішення суду, відповідачем і особою правонаступником якої він є».

Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що недоліки позовної заяви позивачем усунуто не було.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Враховуючи усе наведене вище, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд зазначає, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», строки звернення до суду не встановлені, отже на даний спір поширюються положення ст.122 КАС України.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху стороною позивача не надано: належним чином оформленої позовної заяви із точним викладом змісту позовних вимог та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доказами, що підтверджують вказані обставини (з примірником для відповідача); доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску, або ж позовної заяви з вимогами в межах шестимісячного строку звернення до суду.

Зі змісту позовної заяви, а також заяви від 21.03.2023 судом встановлено, що стороною позивача, зокрема, оспорюється нарахування та виплата відповідачем позивачеві коштів, як пенсіонеру по інвалідностi III групи потерпілого категорії 1, з 01.01.2014.

Водночас обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду після 01.01.2014 в таких заявах не наведено, як і не підтверджено належними доказами поважність причин пропуску.

Суд першої інстанції вірно вказав, що самі по собі звернення стороною позивача із адвокатськими запитами, адресованими Управлінню соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області, зокрема, щодо надання інформації про нарахування Управлінням позивачу коштів, їх виплату як доплат, компенсаційних виплат, субсидій тощо, надання пільг за період з 01.01.2014, які датовані 23.12.2021 та 21.07.2022, не змінюють момент, з якого позивач повинен був дізнатись про можливе порушення своїх прав, а свідчать лише про час, коли представник позивача почав вчиняти дії щодо реалізації прав позивача і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, з огляду на відсутність доказів того, що така особа без зволікань та протягом розумного строку після 01.01.2014 вчиняла активні дії щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру соціальних виплат, своєчасність/ несвоєчасність їх перерахунку, тощо.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Зокрема частиною другою статті 123 КАС України визначено, що якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду 01.02.2023 (дата штампу вхідної кореспонденції суду) з позовними вимогами щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві коштів, як пенсіонеру по інвалідностi III групи потерпілого категорії 1, з 01.01.2014, тобто поза межами 6-місячного строку звернення до суду.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно із п.9 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, оскільки позивачем пропущений встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено, а також враховуючи, що позивачем не були виконані вимоги ухвали від 06.02.2023, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви на підставі ч.2 ст.123, п.1, п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками судді суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суддя суду першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боюки Володимира Васильовича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №460/2512/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький