Справа № 280/5033/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5033/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.) по адміністративній справі № 280/5033/22, розглянутої за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України, 3 особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 25.08.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі ТУ ДСА України в Запорізькій області), Державної судової адміністрації України (далі ДСА України), 3 особи - Головного управління Державної казначейської служби України (далі - ГУ ДКСУ в Запорізькій області), в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди починаючи з 19.07.2022 року;

зобов`язати ТУ ДСА України в Запорізькій області провести донарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди разом з доплатами до посадового окладу за період починаючи з 19.07.2022 року і в подальшому здійснювати такі виплати до дня фактичного звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області;

скасувати наказ ТУ ДСА України в Запорізькій області №82-00 від 19.07. 2022 року.

В обґрунтування позову зазначив, що йому як судді Енергодарського міського суду Запорізької області на час виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснювалися виплати суддівської винагороди у розмірі середнього заробітку за наказом голови суду.

За наказом ТУ ДСА України в Запорізькій області №82-ос від 19.07. 2022 року з зазначеної дати 19.07.2022 року йому необґрунтовано та без наявності на те підстав зупинена виплата суддівської винагороди у розмірі середнього заробітку, відтак спірний наказ підлягає скасуванню, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплачувати йому з 19.07.2022 року по день звільнення з посади суддівську винагороду у розмірі середнього заробітку.

У відзиві на позов відповідач ТУ ДСА України в Запорізькій області зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2022 року позов задоволено частково, визнаний протиправним та скасований наказ ТУ ДСА України в Запорізькій області №82-ос від 19.07.2022 року «Про зупинення виплати середнього заробітку ОСОБА_1 », визнана протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку з 19.07.2022 року по 15.09.2022 року, зобов`язано ТУ ДСА України в Запорізькій області провести нарахування та виплатити позивачу як судді середній заробіток за період з 19.07.2022 року по 15.09.2022 року, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем ТУ ДСА України в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача , та інших учасників процесу не надійшли.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу на підставі ст.311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами , яких достатньо для прийняття рішення за апеляційною скаргою відповідача ТУ ДСА України в Запорізькій області.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами ст. 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевірка рішення суду судом апеляційної інстанції здійснюється в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як це передбачено ст.308 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 призначений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області Указом Президента України № 564/2015 року від 26.09.2015 року.

ОСОБА_1 з 19.07.2021 року залучений до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зарахований до складу Збройних Сил України для проходження військової служби за контрактом, за наказом Голови Енергодарського міського суду №04-24 від 19.07.2021 року за позивачем збережено місце роботи (посади судді) та середній заробіток на період проходження військової служби згідно ч. 3 ст.119 КЗпП України.

Наказом ТУ ДСА в Запорізькій області №82-ос від 19.07.2022 року позивачу з 19.07.2022 року зупинена виплата середнього заробітку до дня фактичного звільнення з військової служби, який оскаржений позивачем в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, у відповідній редакції) громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема, ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у справах №804/1608/17 від 13.10.2020 року, №807/891/16 від 06.10.2020року, №807/798/16 від 22.01.2020 року, №804/7840/16 від 27.10.2022 року ,які обов`язкові до застосування судами за ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином Закон №2232-XII є спеціальним в частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на військову службу, та визначає гарантії щодо збереження за такою особою його робочого місця та середньомісячного заробітку на час перебування його на військовій службі.

Враховуючи, що на 19.07.2021 року - час укладення контракту з позивачем про проходження військової служби діяв особливий період діяльності усіх інституцій України, на час розгляду судового спору в Україні введено воєнний стан, на позивача поширюються гарантії та пільги, в тому числі право на нарахування та виплату середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності, визначені ч.2 ст. 39 Закону №2232-XII у відповідній редакції.

Згідно з ч.3 ст. 119 КЗпП України (в редакції станом на липень 2021 року ) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форм власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-XI, який набрав чинності 19.07.2022 року(далі Закон №2352-XI) , ч. 3 ст.119 КЗпП України діє в наступній редакції:

«За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали особи на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону №2352-XI, водночас, з 19.07.2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за працівником, призваним на військову службу, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою, тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи вищенаведений принцип, до спірних відносин підлягає застосуванню ч. 3 ст. 119 КЗпП України в редакції Закону №2352-XI з 19.07.2022 року, адже останні мають місце в період часу після набрання чинності вказаною нормою права.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12. 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22.05.2018 року №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої ,на думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

У п. 3 вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже, не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Викладене свідчить, що Закон №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

В той же час ч.5, 6 ст.54 , ч.1, 4 ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-УІІІ(далі Закон №1402-УІІІ) передбачено випадки, коли під час відрядження за суддею зберігається виплата суддівської винагороди за основним місцем роботи та встановлених законом доплат, але приписами Закону №1402-УІІІ не урегульовано питання призову суддів на військову службу на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом, та виплати суддівської винагороди.

Натомість ці питання урегульовані ст.119 КЗпП України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за загальним правилом, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, застосуванню підлягають положення законодавства, у даному випадку норми трудового законодавства, а саме ч.3 ст.119 КЗпП України, оскільки позивач, перебуваючи на військовій службі з липня 2021 року по вересень 2022 року, не здійснював судочинство.

Викладене свідчить про правомірність спірного наказу ТУ ДСА в Запорізькій області №82-ос від 19.07.2022 року, яким позивачу з 19.07.2022 року зупинено виплату середнього заробітку, та відсутність підстав для його скасування.

Оскільки суд першої інстанції допустив неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, це є підставою для скасування судового рішення, задоволення апеляційної скарги, та відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України в Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року по адміністративній справі № 280/5033/22- скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 30 діб.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий