Справа № 520/5971/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15 червня 2023 р. справа № 520/5971/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівія Трейд" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про скасування рішення , -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дівія Трейд" (далі за текстом - заявник, ТОВ) у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України про застосування штрафних санкцій від 18.02.2022р. №8.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що оскаржене рішення протиправно притягає платника податків до штрафу, попри фактичне виконання платником податків обов`язку із надання контролюючого органу звітності з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ).

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - владний суб`єкт, контролюючий орган, ГУ, адміністративний орган, Управління, орган публічної адміністрації), із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що платником було вчинено порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме - самостійне донарахування платником у розрахунках 01.09.2021 року та від 01.11.2021 року своєчасно не нарахованого ЄСВ у розмірі - 2252804,49 грн., у зв`язку з виправленням помилок минулих звітних періодів за І квартал 2021р. Наполягав, що вчинене управлінське волевиявлення з приводу застосування штрафу є юридично правильним та фактично вірним.

На ухвали суду від 02.03.2023р. та від 01.06.2023р. відповідачем 05.06.2023р. були надані додаткові пояснення в яких зазначено про те, що ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД", маючи відокремлені підрозділи повинно було подати податкові розрахунки об`єднаної звітності, як податковий агент за свої відокремлені підрозділи, та розрахунок за головне підприємство. Подані позивачем податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року за головне підприємство, вважаються не поданими, у зв`язку з помилками в звіті, а саме - не заповнено усі необхідні поля звітності.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи, знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, громадських утворень під ідентифікаційним кодом - 39471940.

ТОВ "Дівія Трейд" знаходиться на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Шевченківський район) та має відокремлені підрозділи у містах Слов`янськ, Краматорськ та Дружківка.

Заявник здійснює провадження господарської діяльності як за місцем розташування Товариства, так і за місцем розташування відокремлених підрозділів Товариства, обставини чого учасниками спору не заперечуються та не спростовуються.

07.05.2021 року заявником було подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за Донецьку філію, який було прийнято контролюючим органом.

З 07.05.2021р. по 11.05.2021р. ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД" подавалися податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також звіти про суми нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року за головне підприємство, які були не прийняті контролюючим органом.

Відмови контролюючого органу у прийнятті звітів про суми нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року заявником ані до суду, ані до адміністративного органу вищого рівня не оскаржувались.

01.09.2021 року, ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД" було подано уточнюючі розрахунки про суми нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року.

У наданому уточнюючому розрахунку про суми нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року заявником було самостійно та добровільно заповнено рядок 4 "Донараховано та/або до утримано єдиного внеску у зв`язку з виправленням помилок, допущених в попередніх періодах, та/або у зв`язку з уточненням проведеним поза межами звітного періоду" та рядок 4.1 "донараховано єдиного внеску у зв`язку з уточненням проведеним поза межами звітного періоду" на суму 8.327,96грн. (в т.ч. за січень 2021 року - 2 772,00 грн., за лютий 2021 року - 2 788,98 грн., за березень 2021 року - 2 766,98 грн.).

01.11.2021 року, ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД" було подано розрахунок про суми нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2021 року, в якому самостійно в графі 4 "Донараховано та/або до утримано єдиного внеску у зв`язку з виправленням помилок, допущених в попередніх періодах, та/або у зв`язку з уточненням проведеним поза межами звітного періоду" та рядок 4.1 "донараховано єдиного внеску у зв`язку з уточненням проведеним поза межами звітного періоду" на суму 2.244. 476,53 грн. (в т.ч. за січень 2021 року - 501 422,09 грн., за лютий 2021 року - 856 191,86 грн., за березень 2021 року - 886 862,58 грн).

Отже, заявником самостійно було подано до контролюючого органу звіти про суми нарахованого єдиного внеску, де було виправлено помилки відносно минулих звітних періодів і донараховано недоплату у загальному розмірі 2.252.804,49грн. (2.244.476,53грн. + 8.327,96грн.).

Указані обставини учасниками спору не заперечуються та не спростовуються, підтверджуються приєднаними до справи податковими розрахунками та квитанціями про прийняття / не прийняття звітності з ЄСВ.

Відносно заявника контролюючим органом ГУ ДПС у Харківській області було видано наказ від 20.12.2021 № 9696-п з приводу призначення позапланової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2020 по 30.09.2021, валютного законодавства за період з 01.10.2020 по 30.09.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2020 по 30.09.2021.

Згаданий правовий акт індивідуальної дії субєкта владних повноважень не був оскаржений заявником ані до суду, ані до адміністративного органу вищого рівня.

Результати проведено на виконання наказу ГУ ДПС у Харківській області від 20.12.2021 № 9696-п заходу податкового контролю були оформлені актом від 19.01.2022 № 939/20-40-07-06-05/39471940 (далі за текстом - Акт №939).

У висновках Акту №939 відображені власні судження контролюючого органу про вчинення заявником порушень: 1) п. 1 ч. 2 ст. 6 розділу ІІ, абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 5 ст. 8 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", заниження суми єдиного внеску на суми різниці між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованої заробітної плати роботодавцями (22%) на загальну суму 847,56 грн. в т.ч. квітень 2021 року на суму - 5,85 грн., за червень 2021 року на суму 676,73 грн., за липень 2021 року на суму 164,98 грн.; 2) пункту 1 частини другої статті 6, пункт 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме - несвоєчасне нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за І квартал 2021 року у загальній сумі 2.252.804,49грн.

18.02.2022р. з посиланням на Акт №939 контролюючим органом було прийнято рішення від 18.02.2022р. №8 про застосування 1.126.826,03 грн. штрафних санкцій за донарахування 2.252.804,49грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття цього рішення субєктом владних повноважень були обрані приписи п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а фактичною підставою послугували судження контролюючого органу про те, що ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД" повинно було подати звіти про нараховані суми ЄСВ окремо за відокремлені підрозділи Товариства та окремо за головне підприємство, але усупереч п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" несвоєчасно задекларувало ЄСВ в документах обовязкової звітності, виправивши цю помилку у подальшому, а донарахування платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у зв`язку з виправленням помилок минулих періодів (І квартал 2021р.) у розрахунках від 01.09.2021 року та від 01.11.2021 року на суму 2.252.804,49 грн. (в т.ч. за січень 2021 року - 504194,09 грн., за лютий 2021 року - 858980,84 грн., за березень 2021 року - 889629,56 грн) є порушенням, за яке має бути застосований штраф згідно з п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу застосування штрафних санкцій у сфері справляння ЄСВ, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Процедури справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі підстави та момент виникнення публічного обов`язку з проведення грошових платежів на оплату ЄСВ, алгоритм обчислення розміру платежів, строк виконання публічного обов`ку тощо), заходи державного примусу (у тому числі склади правопорушень у сфері справляння ЄСВ та міри юридичної відповідальності тощо) та механізми реалізації заходів впливу і заходів стягнення визначені нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі за текстом - Закон України №2464-VІ) і деталізовані приписами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за №508/26953; далі за текстом - Інструкція № 449).

Так, у силу ч.2 ст.2 Закону України №2464-VІ виключно нормами Закону України №2464-VІ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За застереженням ч.1 ст.2 Закону України №2464-VI дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону України №2464-VI платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України №2464-VI ЄСВ нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Законом України від 19.09.2019р. №115-ІХ та Законом України від 19.09.2019р. №116-IX було змінено порядок подання звітності про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, передбачено щоквартальне подання звітності про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до Закону України №2464-VI у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.

Пунктами 1 та 4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI визначено, що з 01.01.2021 року звітні відомості з нарахування єдиного внеску повинні становити невід`ємну частину відповідної податкової звітності. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На подальший розвиток положень Закону України від 19.09.2019р. №115-ІХ та Закону України від 19.09.2019р. №116-IX Міністерством фінансів України було видано наказ від 15.12.2020р. №773 "Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4" та затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Розрахунок) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі за текстом - Порядок №773).

Згідно з п.4 ч.2 ст.6 Закону України №2464-VІ у редакції Закону України від 19.09.2019р. №115-ІХ заявник, як платник ЄСВ зобов`язаний подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Відповідно до п.п."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 19.09.2019р. №116-IX особи, які відповідно до цього Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку.

Отже, саме законом було запроваджено правило подання окремих розрахунків за юридичну особу та відокремлений підрозділ юридичної особи, не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету.

При цьому термін подання податкової декларації із базовим (податковим) періодом календарний квартал визначено пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, зокрема, згідно з підпунктом 49.18.2 така декларація подається протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України визначено перелік основних обов`язкових реквізитів, які повинна містити податкова декларація.

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити обов`язкові реквізити з переліку наведених у пункті 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Отже, враховуючи наведені вимоги Податкового кодексу України та Порядку №773, особливості адміністрування податку на доходи фізичних осіб, військового збору, ЄСВ до основних реквізитів, обов`язкових до заповнення для всіх типів Розрахунку, віднесено інформацію, що міститься в рядках з 01 по 05 (крім рядків 033 - 035, які заповнюються виключно у випадках, визначених пунктом 1 розділу III Порядку), а також інформацію про додатки та їх кількість, що визначені в рядку 06 цього Розрахунку, а також на останній сторінці проставляється дата подання Розрахунку платником єдиного внеску, підписи посадових осіб платника єдиного внеску, дані про підписантів та печатка (за наявності). Відповідні обов`язкові реквізити є також обов`язковими до заповнення за їх наявності у додатках до Розрахунку.

Суд повторює, що п.п."б" п.176.2 ст.176 ПКУ та відповідно абзацом 2 п.3 розділу II Порядку №773 визначено, що у разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку.

Відповідно Розрахунок містить: рядок 032 - в якому зазначається код Кодифікатора за місцезнаходженням платника або його відокремленого підрозділу, якщо Розрахунок подається податковим агентом за його відокремлений підрозділ. Цей рядок є обов`язковим для заповнення платником незалежно від того, чи має такий платник відокремлені підрозділи або не має їх; рядок 033 - зазначаються дані про відокремлений підрозділ юридичної особи (повне найменування відокремленого підрозділу), якщо Розрахунок подається податковим агентом за відокремлений підрозділ. Цей рядок заповнюється виключно податковими агентами при поданні Розрахунку за відокремлений підрозділ.

При цьому додатки до Розрахунку, що містять відомості про суми нарахованого єдиного внеску, не містять рядків, де зазначається код Кодифікатора за місцезнаходженням платника або його відокремленого підрозділу, якщо Розрахунок подається податковим агентом за його відокремлений підрозділ.

Отже, при поданні платником Розрахунку головним підприємством такий Розрахунок буде містити інформацію щодо сум нарахованого єдиного внеску по застрахованих особах головного підприємства і всіх його структурних підрозділах. Окремо Розрахунки та додатки до них, що містять виключно відомості щодо сум нарахованого єдиного внеску по застрахованих особах відокремлених структурних підрозділів, не подається головним підприємством.

З огляду на викладене у юридичної особи, яка має, два відокремлених підрозділи, які не уповноважені нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, номер Розрахунку з типом "Звітний" за звітний (податковий) період буде "1", і в такому Розрахунку повинна міститися інформація щодо сум нарахованого єдиного внеску по застрахованих особах головного підприємства і всіх його структурних підрозділах та щодо нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку виключно юридичної особи.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4 (із змінами та доповненнями, внесеними, зокрема, наказом Міністерством фінансів України від 15.12.2020р. №773) були затверджені форма Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Розрахунок) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі Порядок заповнення та подання).

Відповідно до п. 3 розд. ІІ Порядку заповнення та подання Розрахунок подається платником в один із таких способів: засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України від 22.05.2003р. №851-VІ "Про електронні документи та електронний документообіг" із змінами та доповненнями та від 05.10.2017р. № 2155-VІІ "Про електронні довірчі послуги" із змінами та доповненнями; на паперовому носії разом з електронною формою на електронному носії інформації; надсилається поштою з повідомленням та описом про вкладення, за умови, якщо кількість рядків у додатках до Розрахунку не перевищує п`яти; на паперовому носії, якщо кількість рядків у додатках до Розрахунку не перевищує п`яти.

Відомості з додатків до Розрахунку передаються до Пенсійного фонду України згідно з Порядком обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013р. №494, постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.09.2013р. №16/1.

Підтвердженням поданого Розрахунку є перша квитанція та друга квитанція. Перша квитанція свідчить про те, що Розрахунок страхувальника успішно прийнято для подальшого опрацювання. Також, зазначена квитанція містить інформацію, що за результатами приймання та обробки електронного Розрахунку в Пенсійному фонді України буде сформовано другу квитанцію, що буде надіслана на електронну адресу, з якої було відправлено Розрахунок (або посереднику). Друга квитанція містить інформацію про результат обробки Розрахунку і повідомляє про внесення чи невнесення відомостей зі звітності страхувальника до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб).

Таким чином, друга квитанція свідчить про те, що дані з Розрахунку завантажено до Реєстру застрахованих осіб, ведення якого покладено на Пенсійний фонд України відповідно до п. 1 частини першої ст. 12 прим. 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями.

З матеріалів справи та наданих на вимогу суду додаткових письмових пояснень відповідача вбачається, що подані ТОВ "ДІВІЯ ТРЕЙД" у період з 07.05.2021 по 11.05.2021 податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року за головне підприємство, не були прийняті контролюючим органом у зв`язку з помилками у звітах.

Доказів оскарження рішень або дій чи відмов контролюючого органу з приводу не прийняття вказаних звітів матеріали справи не містять.

Таких доводів у тексті позову заявником не викладено.

Водночас із цим, у зв`язку із складенням та поданням до контролюючого органу заявником уточнюючого Розрахунку та виправленням помилок у звіті за 3 квартал 2021 року і прийняттям контролюючим органом цього уточнюючого Розрахунку відбулось виправлення помилок минулих періодів, унаслідок чого в індивідуальній картці платника податків зі сплати єдиного внеску, обліковуються дані про те, що платником своєчасно не нараховано суми ЄСВ за січень - березень 2021 року по строку нарахування - 11.05.2021 року при фактичному нарахуванні - 01.09.2021р. у сумі - 8.327,96 грн. та при фактичному нарахуванні - 09.11.2021 року у сумі 2.244.476,53грн.

Отже, факт несвоєчасного нарахування заявником ЄСВ у повному обсязі за період січень-березень 2021р. підтверджений приєднаними до справи документами та не заперечується самим заявником у тексті позову.

Відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VІ податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За змістом п.3 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VІ штраф підлягає застосуванню як у випадку донарахування заниженого ЄСВ минулих звітних періодів (недоплати) за рішенням контролюючого органу, так і у випадку донарахування заниженого ЄСВ минулих звітних періодів (недоплати) самим платником ЄСВ у документах обов`язкової звітності з ЄСВ.

У спірних правовідносинах унаслідок невиконання заявником вимог закону контролюючим органом були вчинені управлінські волевиявлення у формі відмови у прийнятті документів обов`язкової звітності по ЄСВ за 1 квартал 2021р. за юридичну особу ТОВ «Дівія Трейд», за відокремлений підрозділ юридичної особи ТОВ «Дівія Трейд» у м.Краматорськ за 1 квартал 2021р. та за відокремлений підрозділ юридичної особи ТОВ «Дівія Трейд» у м.Дружківка за 1 квартал 2021р., а поданий за відокремлений підрозділ юридичної особи ТОВ «Дівія Трейд» у м.Слов`янськ документ обовязкової звітності з ЄСВ за 1 квартал 2021р. був прийнятий у якості документа обов`язкової звітності по ЄСВ за 1 квартал 2021р. за юридичну особу ТОВ «Дівія Трейд».

Заявник жодного із цих управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень не оскаржив ані до суду, ані до адміністративного органу вищого рівня.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України ці обставини не підлягають додатковому доказуванню.

Таким чином, у тексті позову сам заявник визнає і обставини заниження ЄСВ за січень-березень 2021р., і обставини виправлення цих помилок 01.09.2021р. на суму - 8.327,96 грн. та 09.11.2021 року на суму - 2.244.476,53грн.

Отже, у тексті позову самим заявником визнана і подія, і склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена п.3 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VІ як за донарахування заниженого ЄСВ минулих звітних періодів (недоплати).

При цьому, посилання заявника на положення п.16.1.3 ст.16 та п.119.1 ст.119 Податкового кодексу України слід визнати юридично неспроможними, адже норми Податкового кодексу України не регламентують суспільних правовідносин з приводу заходів впливу (державного примусу, тобто мір юридичної відповідальності) за порушення особами норм Закону України №2464-VІ.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. по справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що заявником ані безпосередньо у тексті позову, ані у спосіб подання належних та допустимих доказів не спростовано юридичної правильності та фактичної обґрунтованості управлінських суджень суб`єкта владних повноважень за епізодами порушень у справлянні ЄСВ, відображеними в Акті №939.

Натомість, у тексті позову заявником прямо визнано, а добутими судом доказами додатково беззаперечно і неспростовно підтверджено як факт заниження заявником ЄСВ за січень березень 2021р., так і факт самостійного виправлення допущеного заниження (недоплати) ЄСВ минулих періодів 01.09.2021р. на суму - 8.327,96 грн. та 09.11.2021 року на суму - 2.244.476,53грн.

З огляду на склад правопорушення у сфері справляння ЄСВ, штраф за яке встановлено п.3 ч.11 ст.25 Закону України №2464-VІ (заниження ЄСВ/недоплата ЄСВ), суд не знаходить порушень закону, вад/недоліків/дефектів ані у процедурі прийняття, ані у змісті прийнятого оскарженого рішення ГУ ДПС у Харківській області від 18.02.2022р. №8.

Суд доходить до переконання про те, що владним суб`єктом у даному конкретному випадку було забезпечено дотримання положень ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, реально вчинене та оскаржене управлінське волевиявлення з приводу застосування штрафу узгоджується як із нормативним регламентуванням спірних правовідносин, так і з характером, змістом та наслідками вчинку заявника у вигляді первісного заниження ЄСВ та подальшого виправлення допущеної помилки, до погіршення правового становища заявника не призводить.

За таких обставин, оскільки оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень не створює для заявника додатковий майновий тягар у спосіб запровадження нових платежів, то позов задоволенню не підлягає.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; у достатньому поза розумним сумнівом обсязі виклав власні міркування та мотиви з приводу тлумачення змісту норм права, оцінки обставин спору та доводів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева