Справа № 380/14990/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14990/22 пров. № А/857/5717/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 380/14990/22 (головуюча суддя Желік О.М., час ухвалення 14 год. 5 хв., повне судове рішення складено 24 березня 2023 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 05.10.2022 №Ф-63 на суму 2798, 22 грн.

Рішенням від 14 березня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що з моменту визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, погашення боргів такої особи можливе лише в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом». Іншого порядку на момент заявлення вимог кредиторів на передбачав.

Відтак, вважає що заявлена відповідачем вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виставлена позивачу поза межами ліквідаційної процедури, є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити її в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) був зареєстрований вперше як фізична особа - підприємець 22.09.2005, запис №0000946.

У 2010 році фізична особа-підприємець ОСОБА_1 був страхувальником, тобто роботодавцем, який відповідно до Закону України №1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин до 01.01.2011) зобов`язаний був сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як такий, що використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно поданих Звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за період з 01.02.2010 по 31.07.2010 нараховано страхові внески, а саме: за лютий місяць 2010 в сумі 323,11 грн., за березень місяць 2010 в сумі 765,60 грн., за квітень місяць 2010 в сумі 341,08 грн., за травень місяць 2010 в сумі 503,36 грн., за червень місяць 2010 в сумі 503,36 грн., за липень місяць 2010 в сумі 156,64 грн. Оскільки страхові внески нараховані і не сплачені виникла заборгованість перед Пенсійним фондом.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника (Справа №28/32).

Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 у справі № 28/32 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2010 року затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема вимоги Пенсійного фонду включено до другої черги вимог кредиторів.

За період з моменту порушення провадження у даній справі по дату введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019, до боржника судові процедури застосовувались у відповідності до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 у справі № 28/32 припинено процедуру ліквідації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), провадження у справі № 28/32 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 90, оскільки згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. У даній справі боржником подано клопотання про закриття провадження у справі, що свідчило про відсутність згоди боржника - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність.

Після припинення провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 подав заяву про припинення ФОП та такий був припинений 22.01.2020.

11.12.2020 року ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) повторно зареєструвався як фізична особа-підприємець (запис 0000320) і на даний час перебуває в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець.

Станом на 01.10.2022 заборгованість по страхових внесках ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) складає 2798,22 гри, в т.ч. недоїмка по страхових внесках - 2593,15 грн, по фінансових санкціях - 198,98 грн, пені - 6,09 грн. А тому 11.10.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслано позивачу вимогу про сплату боргу від 05.10.2022 № Ф-63.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що заборгованість позивача по страхових внесках є непогашеною, а ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 90 КУзПБ, а тому відсутні підстави вважати погашеними вимоги конкурсних кредиторів, в тому числі вимоги Пенсійного фонду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин до 01.01.2011).

Серед іншого, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками (ст. 5 Закону №1058-ІV).

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-ІV страхувальниками є роботодавці, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону (ч. 1 ст. 15 Закону №1058-ІV).

Отже, відповідно до вказаних норм права позивач був страхувальником, та зобов`язаний був сплачувати страхові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону №1058-IV (в редакції, що діяла до 01.01.2011 - в періоді часу, за який нараховані страхові внески), суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VІ, діє з 01.01.2011) .

Пунктом 7 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464-VІ встановлено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абз. 6 п. 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції, вищезазначеними нормами відповідачу надано повноваження щодо застосування фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року.

Водночас з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника (Справа №28/32).

Постановою Господарського суду Львівської області від 20.10.2010 у справі № 28/32 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.09.2010 року затверджено реєстр вимог кредиторів, зокрема вимоги Пенсійного фонду включено до другої черги вимог кредиторів.

Оскільки на момент визнання позивача банкрутом діяли норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ (надалі - Закон №2343), саме норми вказаного закону застосовуються як норми матеріального права при визначенні правового статусу такої особи, його майна, зобов`язань, боргів.

Так, відповідно ст. 22 Закону №2343 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває

ліквідаційну процедуру.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом (ч.1 ст. 23 Закону №2343).

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону №2343 з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, колегія суддів погоджується з апелянтом, що з моменту визнання ФОП ОСОБА_1 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури погашення боргів такої особи можливе лише в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Іншого порядку на момент виставлення вимог кредиторів закон не передбачав.

Відтак, сума заборгованості зі страхових внесків позивача підлягала стягненню в порядку ліквідаційної процедури.

Закриття провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 відповідно до норм ст. 90 КУзПБ з інших підстав, аніж погашення вимог конкурсних кредиторів, не змінює порядку стягнення вимог конкурсних кредиторів у межах ліквідаційної процедури та не є підставою для стягнення таких в іншому порядку.

З огляду на викладене, вимога пенсійного органу про сплату боргу, винесена 05.10.2022 щодо недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені за період з лютого 2010 року по липень 2010 року, тобто за вимогами, які були включені до реєстру вимог кредиторів у межах справи про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , на переконання колегії суддів, є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року у справі № 380/14990/22 та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 05.10.2022 №Ф-63, винесену Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо сплати ОСОБА_1 недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 15.06.2023.