Справа № 240/8407/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/8407/23

категорія 112010201

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо зменшення розміру пенсії через неврахування додаткових складових грошового забезпечення, виплати пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення та виплати перерахованої пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року виходячи не із 100% сум підвищення пенсії та зобов`язання виплатити таку пенсію, розраховану на підставі довідки про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року від 15 листопада 2021 року №СЗ/636 однією сумою без використання при такій виплаті постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року «Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі Порядок №649).

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 29 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

На виконання ухвали суду, позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій указує на те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан, який було подовжено у встановленому Законом порядку та триває і зараз. У зв`язку з чим позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до родичів, отримавши статус внутрішньо переміщеної особи. Також позивач покликається на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон України № 1058-VI) та статі 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України № 2262-ХІІ), та просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи заяви про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, у цьому випадку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У цьому випадку, законодавцем установлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

При чому, суд зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Суд також звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Суд зазначає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ураховуючи, що позивач щомісячно отримуючи пенсію з 2018 року та отримуючи таку виплату у меншому розмірі, повинен був бути обізнаним про неналежне виконання своїх обов`язків з боку відповідача в період з 2018 року, проте своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за судовим захистом. Більше того, звернувшись з заявою до відповідача про виплату пенсі та отримавши відповідь у 2019 році, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 28 березня 2023 році, тобто зі значним проміжком часу, більше як чотири роки.

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії, звернулася до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Отже суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку звернення позивач зазначає, що не мав можливості раніше звернутися до суду, посилається на поганий стан здоров`я та просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити строк.

На думку суду, наведені у заяві причини, з яких позивач просить поновити строк звернення до суду, не можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску вказаного строку, враховуючи висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

Щодо посилань позивача на стан здоров`я суд зазначає, що ним не надано доказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали позивачу звернутись з позовом у встановлений законом строк, зокрема, через уповноваженого представника.

Водночас суд уважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи частини 3 статті 51 Закону України № 2262-ХІІ щодо здійснення перерахунку пенсій військовослужбовців без обмеження строком, оскільки ці приписи стосуються не будь-якого перерахунку, а лише такого, що не проведений з вини органів Пенсійного фонду України чи державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсій. Натомість у спірних відносинах перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців позивачу проведений ще у квітні 2018 року, а предметом спору є незгода позивача з діями і рішеннями відповідача під час такого перерахунку, що не підпадає під правила частини 3 статті 51 Закону України № 2262-ХІІ.

Також суд звертає увагу, що положення частини 2 статті 46 Закону України №1058-VI, вказують на обставину щодо нарахованих сум пенсії. Натомість, відповідно до матеріалів позову суми пенсії позивачу не нараховувались, а відтак підстави для застосування застосування названої правової норми відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи, що позовна заява подана до суду з пропуском строку встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і позивачем не наведено підстав для визнання причин пропуску строку поважними, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення з 01 січня 2018 року по 27 вересня 2022 року та невиплаті перерахованої пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року виходячи із 100% сум підвищення пенсії та зобов`язання вчинити відповідні дії.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення з 01 січня 2018 року по 27 вересня 2022 року та невиплаті перерахованої пенсії за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2019 року виходячи із 100% сум підвищення пенсії, зобов`язання вчинити відповідні дії залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис