Справа № 600/2543/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/2543/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.04.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Чернівецького прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення iнспекторa прикордонної служби вищої категорії 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 тип А відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 мастер-сержантом ОСОБА_2 від 23.03.2023, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач прибув до пункту перетину кордону "Порубне-авто" ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого ввозу в Україну гуманітарної допомоги.

Однак, відповідачем відмолено у перетині державного кордону у зв`язку з не підтвердженням мети поїздки та, що позивача обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану.

Із таким рішенням, позивач не погоджуючись посилаючись на те, що обов`язковою умовою для перетину кордону України громадянином призовного віку є те, що дані про водіїв, які здійснюють міжнародні перевезення мають бути у системі "Шлях".

Позивач вказував, що для проведення паспортного контролю посадовій особі прикордонної служби ним надано перелік необхідних документів, для надання дозволу на виїзд за кордон: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; посвідчення водія; довідку благодійного фонду "Україна об`єднує серця" №55 від 10.03.2023; лист міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №2253/27/10-23 від 09.03.2023.

З огляду на викладене вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасування.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Відповідно до пункту 2-8 цих Правил у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Дсржприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Вказує, що позивачем з метою перетину державного кордону як водієм, що здійснює перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги, надано на паспортний контроль паспорт громадянина України, наказ МІУ від 09.03.2023 №134 "Про затвердження переліку водіїв, які здійснюють перевезення медичних для потреб Збройних Сил України, інших утворень відповідно до закону України військових формувань, перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану" та перелік до нього.

Відповідач зазначав, що працівником прикордонної служби з метою уточнення мети поїздки позивачу було задано ряд питань, що стосується мети перетину, а саме: уточнювався маршрут руху для отримання вантажу; характер гуманітарного вантажу; від якої організації слідує; призначення гуманітарного вантажу, однак позивач не чітко відповідав на питання, не зміг чітко назвати маршрут руху та характер вантажу за яким слідує. У зв`язку із цим, позивачу відмовлено у перетину державного кордону.

Окрім цього, відповідач звертав увагу суду на те, що згідно інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи база даних "Ризик" з`ясовано, що стосовно позивача вже є рішення про відмову у перетині державного кордону.

Ухвалою суду від 28.04.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є водієм благодійного фонду "Україна об`єднує серця", що підтверджується посвідченням фонду.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.02.2023 Громадська організація "Україна об`єднує серця" у зв`язку з виконанням завдань, пов`язаних з транспортуванням гуманітарної допомоги, в обсязі 700 кг: 200 кг продукти харчування, 200 кг побутова хімія, 100 кг одяг, побутові прилади, медичних вантажів в обсязі 200 кг медикаментами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та населення України, звернулася до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України з листом №51, з проханням прийняти рішення щодо виїзду за межі України військовозобов`язаних водіїв зазначених у додатку 1 в умовах правового режиму воєнного стану відповідно до пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57.

Додатком до листа від 03.02.2023 №51 додано пропозицію щодо виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану БФ "Україна об`єднує серця" Мішину Костянтину Феліковичу по БФ "Україна об`єднує серця".

Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 09.03.2023 №134 затверджено перелік водіїв підприємств, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану.

Додатком до наказу від 09.03.2023 №134 визначено Перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану. У даному переліку внесено відомості про ОСОБА_1 по БФ "Україна об`єднує серця".

Листом від 09.03.2023 №2253/27/10-23 вказаний вище наказ від 09.03.2023 №134 надіслано Адміністрації державної прикордонної служби України.

Згідно довідки БФ "Україна об`єднує серця" від 10.03.2023 №55, благодійний фонд у особі директора ОСОБА_3 уповноважило ОСОБА_1 , який є учасником БФ "Україна об`єднує серця" ввезти на територію України автомобіль для взводу хімічного захисту роти РХБЗ 60-ї бригади та здійснювати перевезення гуманітарних вантажів для фонду.

23.03.2023 позивач з метою перетину державного кордону України прибув до пункту пропуску через державний кордон "Порубне".

Для проведення паспортного контролю посадовій особі Державної прикордонної служби України позивач надав: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; посвідчення водія; довідку благодійного фонду "Україна об`єднує серця" №55 від 10.03.2023; лист Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №2253/27/10-23 від 09.03.2023.

Рішенням інспектора прикордонної служби вищої категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " майстер-сержантом ОСОБА_2 від 23.03.2023 відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України, у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки, громадянина ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся суду із даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24. 25, 27. 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року за №133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).

Відповідно до Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року №341/2022, продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 7 листопада 2022 року № 757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №58/2023 від 06.02.2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 01.05.2023 року №254/2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно із пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Поряд з цим, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710).

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (частина 4 статті 6 Закону №1710).

Частиною 1 статті 14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" №3857-XII (далі Закон №3857-XII).

Відповідно до ст. 2 Закону №3857-XII документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно ст. 3 Закону №3857-XII перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (далі Правила перетинання державного кордону), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Зокрема, згідно з пунктом 2-8 Правил перетинання державного кордону у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів:

військових, правоохоронних органів;

військових адміністрацій;

медичних закладів;

відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.

Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.

Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль".

Пунктом 12 Правил перетинання державного кордону визначено що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами, особи (водії), що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану за умови наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Як зазначалось позивачем в обґрунтування позовних вимог, позивач з метою перетину державного кордону з України прибув до міжнародного автомобільного пункту пропуску "Порубне". При проходженні паспортного контролю надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон; посвідчення водія; довідку благодійного фонду "Україна об`єднує серця" №55 від 10.03.2023; лист міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №2253/27/10-23 від 09.03.2023.

Водночас, відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у перетині державного кордону на виїзд з України. Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного позивачем рішення було не підтвердження мети поїздки, громадянина ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що недостатньо самого факту наявності документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, якщо мета поїздки позивачем не підтверджена.

Окрім цього, посилався на те, що працівником прикордонної служби з метою уточнення мети поїздки позивачу було задано ряд питань, що стосується мети перетину, а саме: уточнювався маршрут руху для отримання вантажу; характер гуманітарного вантажу; від якої організації слідує; призначення гуманітарного вантажу. Однак, позивач не чітко відповідав на питання, не зміг чітко назвати маршрут руху та характер вантажу за яким слідує. У зв`язку із цим, позивачу відмовлено у перетину державного кордону.

Водночас суд критично оцінює таке твердження відповідача, адже зазначене спростовується документами, наданими позивачем до прикордонного контролю, зміст яких, на переконання суду, підтверджує як підставу, так і мету виїзду позивача за межі України.

Суд вважає, що визначальним у спірних правовідносинах є встановлення того, чи мав право позивач для перетину державного кордону та чи належним чином це право на час проходження паспортного контролю було ним підтверджено.

Як зазначено судом вище, згідно з пунктом 2-8 Правил перетинання державного кордону у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Судом встановлено, що 03.02.2023 Громадська організація "Україна об`єднує серця" у зв`язку з виконанням завдань, пов`язаних з транспортуванням гуманітарної допомоги, в обсязі 700 кг: 200 кг продукти харчування, 200 кг побутова хімія, 100 кг одяг, побутові прилади, медичних вантажів в обсязі 200 кг медикаментами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та населення України, звернулася до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України з листом №51, з проханням прийняти рішення щодо виїзду за межі України військовозобов`язаних водіїв зазначених у додатку 1 в умовах правового режиму воєнного стану відповідно до пункту2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57.

Додатком до листа від 03.02.2023 №51 додано пропозицію щодо виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану БФ "Україна об`єднує серця" Мішину Костянтину Феліковичу по БФ "Україна об`єднує серця".

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 09.03.2023 №134 затверджено перелік водіїв підприємств, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану.

Додатком до наказу від 09.03.2023 №134 визначено Перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану. У даному переліку внесено відомості про ОСОБА_1 по БФ "Україна об`єднує серця".

При цьому, суд бере до уваги той факт, що листом від 09.03.2023 №2253/27/10-23 вказаний вище наказ від 09.03.2023 №134 надіслано Адміністрації державної прикордонної служби України.

Разом із цим, згідно наявної у матеріалах справи довідки БФ "Україна об`єднує серця" від 10.03.2023 №55, благодійний фонд у особі директора ОСОБА_3 уповноважило ОСОБА_1 , який є учасником БФ "Україна об`єднує серця" ввезти на територію України автомобіль для взводу хімічного захисту роти РХБЗ 60-ї бригади та здійснювати перевезення гуманітарних вантажів для фонду.

З аналізу зазначених документів вбачається, що 23.03.2023 позивачем, маючи намір перетнути державний кордон України в міжнародному автомобільному пункті пропуску "Порубне", дотримано приписи пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону, адже наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України "Про затвердження переліку водіїв підприємств, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану", позивачу надано можливість виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану з метою здійснення заходів з безперебійного транспортування вантажів для потреб Збройних Сил України, медичних та гуманітарних вантажів.

Окрім цього, суд бере до уваги те, що позивача включено до Переліку водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану.

При цьому, суд звертає увагу, що Держприкордонслужба та її посадові особи здійснюють свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу "належного урядування".

Суд нагадує, що зміст "принципу належного урядування" передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

При цьому, при виконанні своїх функціональних обов`язків посадовим особам Держприкордонслужби належить уникати прийняття формалізованих рішень, що і було допущено у спірних правовідносинах.

Посилання відповідача на те, що згідно інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи база даних "Ризик" стосовно позивача вже є рішення про відмову у перетині державного кордону суд не бере до уваги, оскільки під час розгляду даної справи, досліджуючи обставини справи, судом встановлено документальне підтвердження позивачем мети виїзду його за межі України.

Відтак, надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржуване рішення не може вважатись обґрунтованим та таким, яке прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частиною 1 та частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши зазначені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3750,00 грн.

Відповідач заперечував щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3750,00 грн, посилаючись на те, що дана справа відноситься до справ незначної складності, а тому просив зменшити розмір таких витрат.

Розглянувши вказане питання, перевіривши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

На обґрунтування понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 3750,00 грн, заявником надано суду:

1) Договір доручення на представництво інтересів та надання правової допомоги віл 12.04.2023;

2) акт виконаних робіт від 21.04.2023 на суму 3500,00 грн.

3) довідка-акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №б/н від 12.04.2023;

4) квитанцію до прибуткового касового ордера №7 від 21.04.2023 в сумі 3750,00 грн.

Відповідально до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно частини сьомої названої статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи №600/2543/23-а є визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 .

З огляду на предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, не відповідає ознакам співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, розрахунок виконаних робіт, то суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 3750,00 грн не є співмірними зі складністю даної адміністративної справи та часом витраченим на надання правової допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення iнспекторa прикордонної служби вищої категорії 3-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " тип А відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " мастер-сержанта Миколи Бурдяка від 23.03.2023, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 за відсутністю підстав на право перетинання державного кордону під час воєнного стану.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецького прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Чернівецький прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби (вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, ).

Суддя В.О. Григораш