Справа № 200/1490/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року Справа№200/1490/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області стосовно припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) страхових виплат з 01.07.2022 року протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з 01.07.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) заборгованість із щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.07.2022 року по день поновлення такої виплати, на рахунок, відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував на обліку в Одеському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, в якому з листопада 2014 року по червень 2022 року отримував страхові виплати, але з 01.07.2022 року страхові виплати були припинені.

З метою уточнення інформації стосовно припинення страхових виплат, представником позивача було направлено адвокатський запит до відповідача, який у відповідь на цей запит, листом № 1500-4912-8/11936 від 02.02.2023 року, повідомив про те, що Одеським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області засобами інформаційно-аналітичної платформи електронної верифікації та моніторингу було отримано інформацію про перетин позивачем пункту контролю через державний кордон України з Росією, відмітки про в`їзд на територію України немає.

При цьому, як було вказано у цьому листі, у зв`язку з запровадженням візового режиму з Російською Федерацією та забороною тимчасово здійснювати будь-які валютні операції з даною країною (постанова Національного банку України від 24.02.2022 року № 21) для осіб, які знаходяться у зазначеній країні, тимчасово призупинено виплати.

Наведене вище, як зазначається у листі, стало підставою для припинення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат позивачу з 01.07.2022 року.

Позивач із цими підставами припинення страхових виплат не погоджується та вважає дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати страхових виплат протиправними.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що позивач перебував на постійному обліку в Одеському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, на сьогодні позивач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як тимчасово переміщена особа з Донецької області з 20.11.2018 року.

До червня 2022 року включно, як вказується відповідачем у відзиві на позов, позивачу нараховувались та виплачувались щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та постанови правління Фонду соціального страхування України "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат" від 19.07.2018 року № 11.

На виконання листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 06.07.2021 року № 816-03-1, за яким управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, як робочим органам, було доручено провести перевірку місцезнаходження отримувачів страхових коштів, Одеським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області проведено перевірку, за результатами якої від Міністерства фінансів України було отримано інформацію про те, що 02.06.2021 року позивач виїхав з території України (перетнув пункт контролю (пункт перетину - "Гоптівка") через державний кордон України з Росією).

За наданою Міністерством фінансів України інформацією, станом на 23.06.2022 року відсутня відмітка про в`їзд позивача на територію України, а так само відсутня достовірна інформація про місцезнаходження позивача в Україні.

У зв`язку із вказаними обставинами, на підставі положень пункту 1 частини 1 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та пункту 1.12. постанови правління Фонду соціального страхування України "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат" від 19.07.2018 року № 11, відповідно до постанови Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" від 15.08.2022 року № 51025/28001/28218/37 позивачу було припинено страхові виплати, починаючи з 01.07.2022 року.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, дії Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області призупинення позивачу щомісячних страхових виплат відповідають законодавству України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, особливо враховуючи перебування України на сьогодні в умовах воєнного стану.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1490/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, будучи територіальним органом Пенсійного фонду України, є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 03.09.1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) в редакції від 01.01.2023 року, отже, є належним відповідачем у даній справі.

Згідно з довідкою МСЕК серії ДОН-04 № 079849, виданої 11.01.2010 року, позивачу з 19.01.2010 року безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності.

Як видно зі змісту довідки № 1451 від 20.11.2018 року, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Позивач перебував на обліку в Одеському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, де отримував страхові виплати до 30.06.2022 року включно.

08.07.2022 року на підставі відповідного запиту Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області Міністерством фінансів України було надано інформацію про те, що позивач 02.06.2021 року виїхав з території України (пункт перетину "Гоптівка") через державний кордон України з Російською Федерацією та, станом на 23.06.2022 року, відсутня відмітка про в`їзд позивача на територію України.

За цих обставин 15.08.2022 року Одеським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області прийнято постанову "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" за № 51025/28001/28218/37.

Відповідно до цієї постанови позивачу були припинені щомісячні страхові виплати з 01.07.2022 року на підставі пункту 1.12. постанови правління Фонду соціального страхування України "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат" від 19.07.2018 року № 11 (далі - Порядок № 11).

29.01.2023 року позивач, через уповноваженого представника, звернувся до відповідача з приводу припинення страхових виплат (адвокатський запит № 6 від 29.01.2023 року).

У відповідь на цей запит листом від 02.02.2023 року № 1500-4912-8/11936 відповідач повідомив про те, що страхові виплати припинені позивачу з 01.07.2022 року на підставі пункту 1.12. Порядку № 11 у зв`язку з виїздом позивача з території України через державний кордон України з Російською Федерацією та відсутністю підтвердженої інформації про в`їзд позивача на територію України і його місцезнаходження в Україні.

Серед іншого, у даному листі відповідач зазначив, що через запровадження візового режиму з Російською Федерацією та забороною тимчасово здійснювати будь-які валютні операції з цією країною (постанова Національного банку України від 24.02.2022 року № 21) для осіб, які знаходяться у вказаній країні, тимчасово призупинено виплати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 64 Конституції України установлено, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного чи надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Зокрема, правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також гарантії працюючих громадян стосовно їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю і пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені нормами Закону № 1105-ХІV.

Під час прийняття цього рішення суд застосовує норми матеріального права станом на момент виникнення спірних правовідносин (15.08.2022 року - дата прийняття постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат).

За пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг і виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, з території проведення антитерористичної операції або із зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець, особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтями 2 та 3 Закону № 1706-VII установлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до чинного законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За змістом положень Закону № 1706-VII статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав і свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Абзацом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року № 637 передбачається, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Пенсійного фонду України внутрішньо переміщеним особам, крім осіб, зазначених в абзаці 18 пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року № 269 та від 20.03.2022 року № 332), здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з вказаним Порядком.

Як видно з довідки від 20.11.2018 року № 1451, позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у м. Одеса Одеської області.

Відповідач у наданому до суду відзиві на позов не заперечує, що позивач перебував на обліку в Одеському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (наразі перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області) та до 30.06.2022 року включно отримував щомісячні страхові виплати, нарахування і виплату яких було припинено з 01.07.2022 року через залишення позивачем території України та відсутність інформації про його повернення на територію України на час проведення верифікації.

Відповідно до частин 1 та 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Відповідно до положень частини 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно із цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Частина 7 статті 47 Закону № 1105-ХІV передбачає, що у випадку, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Умови та підстави припинення страхових виплат установлені частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV, за якою страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України від 14.01.1997 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) передбачено, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами.

Положеннями статті 92 Конституції України передбачено, зокрема, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту визначаються виключно законами України.

Водночас, конституційне поняття "Закон України", на відміну від такого поняття як "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень.

Суд не приймає посилання відповідача у відзиві на позов на пункт 1 частини 1 статті 46 Закону№ 1105-ХІV, як на підставу припинення виплат позивачу.

Пункт 1 частини 1 статті 46 Закону№ 1105-ХІV, як підстава для припинення страхових виплат позивачу, в постанові Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" № 51025/28001/28218/37 від 15.08.2022 року не зазначений.

У цій постанові окремо і чітко визначено підставу її прийняття: "Підстава припинення: п. 1.12 Порядку призначення, перерахунку та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.18 № 11".

Суд зазначає, що норми Закону № 1105-XIV чи будь-якого іншого закону про соціальне страхування не містять такої підстави для припинення страхових виплат.

Прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 07.11.2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" так само, як і постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції", від 19.07.2018 року № 11 "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат", є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати або скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, які врегульовані нормами Закону № 1105-XIV та Закону № 16/98-ВР, застосовуватись не можуть.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, у рішеннях у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) та у справі "Хонякіна проти Грузії" (заява № 17767/08) ЄСПЛ зазначив про те, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105-ХIV, або будь-яким іншим законом про соціальне страхування, отже, є протиправним.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати позивачу страхових виплат з 01.07.2022 року.

Суд зауважує, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

За наявності постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат, як результату вчинення певних дій, визнання цих дій (тобто дій щодо припинення нарахування та виплати страхових виплат) протиправними не є необхідним, ефективним та достатнім способом захисту порушених прав.

У даному разі необхідним, ефективним і достатнім способом захисту порушених прав є визнання протиправною та скасування постанови про припинення (затримання) щомісячних страхових виплат, як результату вчинення суб`єктом владних повноважень відповідних дій.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправною та скасування постанови Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" № 51025/28001/28218/37 від 15.08.2022 року, якою позивачу припинені щомісячні страхові виплати з 01.07.2022 року;

- зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату страхових виплат позивачу з 01.07.2022 року та виплатити позивачу заборгованість із щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.07.2022 року по день поновлення такої виплати, на рахунок, відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

Щодо строків звернення до суду з цим позовом суд зазначає про таке.

Разом із позовною заявою позивачем до суду було подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 7 статті 41 Закону № 1105-ХIV (в редакції від 02.04.2022 року) було визначено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Згідно з частиною 7 статті 41 Закону № 1105-ХIV (в редакції на дату подання позову) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, право позивача щодо виплати раніше призначеної соціальної виплати є абсолютним та не може бути обмежене будь-яким строком.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо ненарахування і невиплати страхових виплат позивачу з 01.07.2022 року саме з вини відповідача, строк звернення до суду з цим адміністративним позовом позивачем не пропущений.

У позовній заяві позивач просить суд на підставі статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення в межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Приймаючи до уваги, що даний спір стосується виплати щомісячних страхових виплат, а відповідачем у цій справі є орган Пенсійного фонду України, який фінансується, зокрема, із державного бюджету, суд застосовує положення пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України, у зв`язку з чим клопотання позивача про звернення даного судового рішення до негайного виконання у межах стягнення суми за один місяць підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція № 80406 від 08.04.2023 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем (три вимоги), суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 та статтю 245 КАС України, задовольнив ту ж саму кількість немайнових позовних вимог (три), у зв`язку з чим на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають присудженню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись положеннями Конституції України, Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати" № 51025/28001/28218/37 від 15.08.2022 року, якою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) припинені щомісячні страхові виплати з 01.07.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) поновити нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) з 01.07.2022 року та виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.07.2022 року по день поновлення такої виплати, на рахунок, відкритий у АТ "Державний ощадний банк України".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрована адреса місця проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині присудження виплати щомісячних страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць - звернути до негайного виконання.

Повне судове рішення складене 16 червня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч