Справа № 160/12096/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 червня 2023 року Справа № 160/12096/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_2 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ), відповідача-2: Військової частини НОМЕР_3 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Регіональне управління Сил територіальної оборони «Схід» (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 39а) про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_2 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідача-2: Військової частини НОМЕР_3 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », третя особа: Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якій позивач просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльністю в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 - не розгляд по суті рапорту від 28.07.2022р. старшого солдата ОСОБА_1 про переміщення до в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ОМБр) ЗСУ для участі в бойових діях та створення штучних перешкод його подальшому руху до РУ Сил ТрО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та штабу Командувача Сил ТрО ЗСУ;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 розглянути по суті рапорт від 28.07.2022р. старшого солдата ОСОБА_1 про переміщення до в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ОМБр) ЗСУ для участі в бойових діях та усунути перешкоди його подальшому руху до Регіонального управління Сил ТрО «Схід» та штабу Командувача Сил ТрО ЗСУ;

- визнати неправомірною бездіяльністю в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_6 - не видачу як мобілізованому ст. солдату ОСОБА_1 військового квитка із необхідними відмітками.

- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 видати старшому солдату ОСОБА_1 військовий квиток із необхідними відмітками;

- стягнути солідарно з в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 солідарно на користь старшого солдата ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану неправомірною бездіяльністю, - в розмірі 20 грн.

Позовна заява обґрунтована протиправністю бездіяльності відповідачів щодо переміщення позивача до іншої військової частини.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/12096/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки у встановлений судом строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду:

- уточненої позовної заяви відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали, в кількості примірників відповідно до кількості учасників справи;

- докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів;

- клопотання про залучення Регіонального управління Сил територіальної оборони «Схід» до участі у справі у статусі третьої особи.

12 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду нарочно та на електронну пошту від позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку залучення третьої особи. В обґрунтування клопотання позивач вказує, що є військовослужбовцем відповідача-1, яка з 06.04.2022 року дотепер в якості добровольця перебуває на військовій службі, наводить судову практику. Щодо необхідності залучення в якості третьої особи - Регіональне управління Сил територіальної оборони "Схід", зазначає, що необхідно залучити як старшого командира, яким отримано рапорт позивача і який мав надіслати його в Генштаб ЗСУ після розгляду відповідачами.

Дослідивши матеріали позову та клопотання про поновлення строку залучення третьої особи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу виходячи з наступного.

В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року суд визначив позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви, який полягає у вжитті чотирьох конкретних заходів. Попри це, позивачем вчинено дії щодо вжиття лише двох таких заходів - клопотання про поновлення строку звернення до суду, залучення третьої особи. Однак, уточненої позовної заяви та доказів в обґрунтування позовних вимог до суду не надано. Отже, недоліки позовної заяви в цій частині не усунуто повністю.

Розглядаючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід наголосити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Вказаної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 06.03.2019 по справі № 820/394/17, від 06.03.2019 по справі № 805/1985/18-а.

При застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 року по справі №500/1912/22.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 року по справі №320/3307/21.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 33).

В пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №П/9901/823/18.

Суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022 по справі №500/1912/22.

Суд зазначає, що законодавцем не передбачено окремих правил обчислення строку звернення до суду для військовослужбовців, в зв`язку з чим суд в загальному порядку має оцінити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виходячи з їх поважності. За обставин цієї справи позивач є військовослужбовцем відповідача-1. Як позивач, так і відповідач один мають місцезнаходження у місті Дніпро. Позивач при цьому обіймає посаду бухгалтера. Доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях (бойових наказів, розпоряджень, журналів тощо) позивачем не надано. Конкретних доводів щодо обмеження можливості своєчасно звернутися до суду в зв`язку з проходженням військової служби позивачем не наведено, відповідних доказів не надано. Відповідно, позивачем не доведено неможливість своєчасно звернутися до суду з позовом через наявність в неї статусу військовослужбовця.

Окремо суд наголошує на тому, що застосування строку звернення до суду, встановленого законодавством, який є пропущеним на майже рік, є не надмірним формалізмом, а дотриманням положень законодавства відповідно до принципу законності, закріпленому у ст. 19 Конституції України. Виправданість такого правозастосування зумовлена ненаведенням позивам жодного конкретного доводу та ненаданням жодного доказу на підтвердження неможливості своєчасно звернутися до суду, а також тривалістю пропуску строку на звернення до суду.

Посилання позивача на справу №460/14618/21 є нерелевантним, оскільки за відповідних обставин строк звернення пропущено на суттєво менший строку (3 місяці), пропуск такого строку пов`язаний з неотриманням постанови суду апеляційної інстанції через незнаходження особи за місцем свого проживання. За обставин цієї справи позивач сама вказала про порушення її прав з 28.07.2022 року, зазначила займану посаду та місце проживання, жодних доводів та доказів щодо неможливості своєчасно звернутися до суду не навела.

Суд також вказує, що позивач має реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права, що здійснюється в порядку, визначеному законодавством. Складовою такого порядку є строк звернення до суду, можливість поновлення якого у разі пропуску законодавцем передбачено за наявності поважних підстав, які позивач не навела та не довела.

Таким чином, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду є необґрунтованим, підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, в зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пояснення щодо третьої особи є необґрунтованим, оскільки позивач не вказує яким чином невиконання третьою особою обов`язку, про який зазначає позивач, зумовлює його статус у справі як третьої особи. Більш того, згідно ч. 5 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем мало бути подано клопотання, вимоги до якого встановлені ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви належним чином та у визначений судом в ухвалі від 06 червня 2023 року спосіб і строк.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст. ст. 123, 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Військової частини НОМЕР_2 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідача-2: Військової частини НОМЕР_3 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », третя особа: Регіональне управління Сил територіальної оборони «Схід» про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко