Справа № 300/1033/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2023 р. справа № 300/1033/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові в проведенні направлення для огляду військово-лікарською комісією позивача на підставі рапорту від 03.02.2023 та на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести направлення на огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту від 03.02.2023 та на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356.
Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатом розгляду скарги позивача від 04.01.2023 на рішення військово-лікарської комісії (далі ВЛК) військової частини НОМЕР_2 про придатність ОСОБА_1 до військової служби, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України прийняла рішення, оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356, згідно якого зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 направити позивача на медичний огляд ВЛК до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів). 03.02.2023 ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до військової частини НОМЕР_1 рапорт з метою отримання письмового направлення на проходження медичного огляду ВЛК, однак відповідач листом № 4/431 від 19.02.2023 повідомив позивача про відсутність можливості вирішити по суті порушене у рапорті питання, оскільки ОСОБА_1 з 10.12.2022 незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив. Представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненаправлення ОСОБА_1 для огляду ВЛК на підставі рапорту від 03.02.2023 та на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356, оскільки постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Окрім цього, представник позивача звернув увагу на те, що самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини не доведено та не може звільнити відповідача від виконання свого обов`язку про розгляд рапорта позивача по суті та прийняття рішення про надання направлення до ВЛК для проведення військово-лікарської експертизи з метою визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби.
Ухвалою суду від 20.03.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України, визначено здійснювати судовий розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
17.04.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 за № 952 на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2022 № 321 вибув до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для проходження ВЛК на предмет придатності до військової служби, однак після проходження ВЛК позивач виписаний з військового шпиталю (військової частини НОМЕР_2 ) та був зобов`язаний прибути до місця проходження військової служби у військову частини НОМЕР_1 . Позивач з 10.12.2022 не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , про свою виписку із медичного закладу не повідомив свого безпосереднього командира, проводить час на власний розсуд, його місце перебування не відоме. За вказаних обставин, про самовільне залишення військової частини, місця несення служби відповідачем прийнято наказ № 358 від 29.12.2022 та знято з усіх видів забезпечення на підставі наказу № 8 від 08.01.2023. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 не змозі починаючи з 10.12.2022 по цей час вчинити будь-які дії по відношенню до військовослужбовця ОСОБА_1 , в тому числі скерувати його до лікувального закладу, оскільки такий фізично незаконно відсутній на військовій службі. Представник відповідача зазначив, що для виявлення бажання бути скерованим на медичний огляд лікарем військово-медичної установи, чи реалізації будь-яких інших бажань (прав) військовослужбовця необхідна присутність самого військовослужбовця, який зобов`язаний звернутися до свого безпосереднього начальника, після задоволення прохання, військовослужбовець зобов`язаний під підпис отримати скерування, пройти інструктаж і вибути до медичного закладу. Зважаючи на фактичну відсутність ОСОБА_1 на службі у військовій частині НОМЕР_1 з 10.12.2022, що свідчить про можливе скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 37-45).
17.04.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли пояснення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 11.04.2023 № 598/2588 на позовну заяву. Так, представник третьої особи зазначив, що Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України визнає обставини, які викладені у листі № 598/356 від 18.01.2023, оформленого за результатами перегляду постанови ВЛК військової частини НОМЕР_2 (а.с. 47-50).
21.04.2023 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь представника позивача від 21.04.2023 № 01.Р.023/21-04.АП на відзив. Так, представник позивача зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про вчинення позивачем кримінального правопорушення чи відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань про статус ОСОБА_1 як підозрюваного. При цьому, самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини не доведено та не може звільнити відповідача від виконання свого обов`язку про розгляд рапорта позивача по суті та прийняття рішення про надання направлення до ВЛК для проведення військово-лікарської експертизи з метою визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби. Окрім цього, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 направив відповідачу рапорт від 06.03.2023 про звільнення з військової служби, однак такий рапорт знову командиром військової частини НОМЕР_1 нерозглянутий. Представник позивача просив суд задовольнити позову в повному обсязі (а.с. 52-56).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_1 12.03.2022 призваний на військову службу під час загальної мобілізації Вижницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Чернівецької області, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 від 18.04.2006 (а.с. 17). Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця кулеметного відділення кулеметного взводу стрілецької роти 2 стрілецького батальйону управління.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 № 321 ОСОБА_1 вибув до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для проходження ВЛК (а.с. 42).
09.12.2022 військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 провела медичний огляд позивача, за результатами якого видала довідку про придатність ОСОБА_1 до військової служби (зворотній бік а.с. 29).
09.12.2022 позивача направлено з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), однак ОСОБА_1 10.12.2022 до військової частини НОМЕР_1 не прибув. Докази протилежного суду не подані.
29.12.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 358, згідно якого ОСОБА_1 з 10.12.2022 знято з усіх видів забезпечення та визнано таким, що з 10.12.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (а.с. 43).
29.12.2022 відповідач направив керівнику Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону та директору Львівського територіального управління Державного бюро розслідувань повідомлення № 4/1666/2 про те, що дії ОСОБА_1 містять ознаки злочину, передбаченого частини п`ятої статті 407 Кримінального кодексу України (а.с. 41).
04.01.2023 позивач направив до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України скаргу на рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 про придатність ОСОБА_1 до військової служби (а.с. 10-13).
08.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 8, згідно якого ОСОБА_1 з 08.01.2023 увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що з 08.01.2022 перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням розташування військової частини НОМЕР_1 (а.с. 44).
За результатом розгляду скарги від 04.01.2023 Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України прийняла рішення, оформлене листом від 18.01.2023 № 598/356, згідно якого зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 направити позивача на медичний огляд ВЛК до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів), а начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів) зобов`язано провести медичний огляд ВЛК позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с. 14).
03.02.2023 ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому повідомив про лист Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.01.2023 № 598/356 про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 направити позивача на медичний огляд ВЛК до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів), а начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів) - провести медичний огляд ВЛК позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с. 15).
19.02.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом № 4/431 повідомила позивача про неможливість вирішити по суті порушене у рапорті питання, оскільки ОСОБА_1 з 10.12.2022 незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив (а.с. 16).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові в проведенні направлення для огляду військово-лікарською комісією позивача на підставі рапорту від 03.02.2023 та на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356, представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести направлення на огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту від 03.02.2023 та на підставі рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України оформленого листом від 18.01.2023 № 598/356.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та мотивами щодо їх застосування до спірних правовідносин:
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною шостою статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).
Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 призваний 12.03.2022 на військову службу під час загальної мобілізації Вижницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Чернівецької області та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця кулеметного відділення кулеметного взводу стрілецької роти 2 стрілецького батальйону управління.
Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України, учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання, компонентами ракетного палива, джерелами електромагнітних полів, лазерного випромінювання, мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема: військовослужбовців до військової служби.
Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
З огляду на вищевказані положення, направлення ОСОБА_1 на медичний огляд як військовослужбовця, який проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має проводитись командиром такої військової частини.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV.
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Суд звертає увагу, що на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями, як-то реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Так, відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:
- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;
- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати, віддавати накази;
- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Таким чином, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому, суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд, одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Судом встановлено, що 03.02.2023 ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком до військової частини НОМЕР_1 рапорт, у якому повідомив про лист Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.01.2023 № 598/356 про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 направити позивача на медичний огляд ВЛК до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів), а начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів) - провести медичний огляд ВЛК позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с. 15).
19.02.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 листом № 4/431 повідомив позивача про неможливість вирішити по суті порушене у рапорті питання, оскільки ОСОБА_1 з 10.12.2022 незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив (а.с. 16).
Так, відповідь на рапорт від 03.02.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 надав своєчасно, тобто в межах визначених Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України 30 календарних днів.
Щодо змісту порушеного в рапорті ОСОБА_1 від 03.02.2023 питання, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, рапорт як письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи, має містити або проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо), або пояснення особистого характеру.
З огляду на зміст рапорта ОСОБА_1 від 03.02.2023, такий рапорт містить лише опис обставин оскарження довідки військово-лікарської комісії від 09.12.2022 № 1797 та зміст листа Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.01.2023 № 598/356 про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 направити позивача на медичний огляд ВЛК до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів), а начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м. Львів) - провести медичний огляд ВЛК позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби (а.с. 15).
Таким чином, жодних прохань до командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме про направлення для огляду військово-лікарською комісією, у рапорті від 03.02.2023 ОСОБА_1 не висловив, а покликався лише на зміст листа Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.01.2023 № 598/356.
Водночас, лист Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 № 4/431 містить опис обставин, що не дають можливості вирішити по суті порушене у рапорті питання, оскільки ОСОБА_1 з 10.12.2022 незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив (а.с. 16).
Суд звертає увагу на те, що позивачем не наведено жодних поважних, тобто об`єктивно незалежних від нього, обставин, які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі за місцем її проходження з 10.12.2022 по день направлення відповідачу листа-рапорта від 03.02.2023.
Водночас, направлення військовослужбовця для огляду військово-лікарською комісією передбачає ряд послідовних дій з боку безпосереднього начальника такого військовослужбовця, а саме: видати під підпис скерування, провести інструктаж. Фактична відсутність військовослужбовця за місцем проходження служби позбавляє безпосереднього начальника такого військовослужбовця можливості вчинити такі дії.
В спірному випадку, відповідач повідомив суд, що ОСОБА_1 з 10.12.2022 відсутній у військовій частині НОМЕР_1 . На підтвердження таких доводів суду надано копії: наказу від 29.12.2022 про зняття позивача з усіх видів забезпечення (а.с. 43); повідомлення від 29.12.2022 № 4/1666/2, направлене керівнику Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону та директору Львівського територіального управління Державного бюро розслідувань (а.с. 41); наказу від 08.01.2023 № 8 про увільнення з 08.01.2023 від займаної посади і зараховання в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 44).
Натомість позивач в позовній заяві не заперечує факт своєї відсутності у військовій частині НОМЕР_1 з 10.12.2022. При цьому, будь-яких доводів щодо поважності причин такої відсутності у військовій частині НОМЕР_1 з 10.12.2022, і до часу подання рапорта від 03.02.2023, позивач не зазначив.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Згідно з пунктом 144-4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
З огляду вказані положення та встановлені судом обставини справи, на час отримання відповідачем рапорта від 03.02.2023, ОСОБА_1 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , підстав своєї відсутності командиру військової частини НОМЕР_1 не повідомив, будь-яких доказів існування поважних причин відсутності з 10.12.2022 у військовій частині НОМЕР_1 позивач суду не надав. Окрім цього, відповідач поставив під сумнів сам факт написання рапорта від 03.02.2023 особисто ОСОБА_1 , а тому у листі від 19.02.2023 № 4/431 за результатом розгляду рапорта від 03.02.2023 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача, що порушене у рапорті питання не може бути вирішено за відсутності ОСОБА_1 , без попереднього з`ясування підстав відсутності позивача у військовій частині НОМЕР_1 .
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Саме в частині другій вказаної Статті закріплено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці Європейського суду з прав людини. Суб`єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії - принципи, оскільки вони ґрунтуються на положеннях Європейської конвенції з прав людини, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, і в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Щодо конкретних обставин цієї адміністративної справи, то для суду важливе значення має факт вчинення дій та прийняття рішень відповідачем за результатами розгляду рапорта від 03.02.2023 на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, прийняття рішень, вчинення дій органами державної влади, їх посадовими особами повинно здійснюватися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України.
При цьому, на підставі закону означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані прямі повноваження, так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані похідні повноваження. У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Зважаючи встановлені обставини справи, суд вважає, що повідомляючи листом від 19.02.2023 № 4/431 позивача за результатом розгляду рапорта від 03.02.2023 про неможливість вирішення по суті порушенного у рапорті питання у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 з 10.12.2022 у військовій частині НОМЕР_1 до моменту його з`явлення на військову службу за місцем її проходження, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, Законом № 2232-XII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Підсумовуючи, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Сторонами не понесено судових витрат у справі.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, ідентифікаційний код 08356179, вулиця Госпітальна, 16, місто Київ, 01133.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.