Справа № 340/3182/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2023 року м. Дніпросправа № 340/3182/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року

у справі №340/3182/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №592 о/с від 10.03.2022 року про звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №2 батальйону;

- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №2 батальйону в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області з 12.03.2022 року;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 року по день поновлення на посаді з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2017 року ОСОБА_1 проходив службу в Департаменті патрульної поліції, остання посада - інспектор взводу №2 роти №2 батальйону в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області. У позивача склалися неприязні відносини із т.в.о. командира батальйону ОСОБА_2 і той у березні 2022 року примусив позивача написати рапорт на звільнення зі служби.

09.03.2022 року позивач написав рапорт на звільнення, у якому не зазначив дати його написання та дати звільнення. Наступного дня позивач звернувся до відділу кадрового забезпечення з наміром забрати рапорт, оскільки не мав наміру звільнятися зі служби. Проте під примусом ОСОБА_2 позивач поставив дату написання на раніше написаному рапорті від 09.03.2022 року. Наказом Департаменту патрульної поліції №592 о/с від 10.03.2022 року позивача звільнено зі служби в поліції з 11.03.2022 року за власним бажанням.

Позивач не погоджується з цим наказом, доводячи, що він не мав наміру звільнятися зі служби, а спірний наказ виданий передчасно, до закінчення тримісячного строку, установленого пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 340/3182/22 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку - відмовлено.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в Управлінні патрульної поліції, однак 9.03.22р. ним подано рапорт про звільнення за власним бажанням, з зазначенням бажаної дати звільнення. До відділу кадрів подано обхідний лист та отримано під розпис трудову книжку. Через декілька місяців після звільнення, позивач звернувся до суду за оскарженням свого звільнення, вважаючи, що воно було здійсненням з порушенням законодавчо визначеної процедури.

Судом досліджено обставини по справі, норми законодавства, що регулюють спірні відносини та зазначено про те, що доказів порушення процедури звільнення не встановлено, позивачем власноручно зазначено бажану дату звільнення в рапорті, дану дату узгоджено з відповідними посадовими особами, отже звільнення до закінчення строку попередження є законним. Доказів примусу з боку керівника позивачем не надано, судом не встановлено. За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої позивач просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 340/3182/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не належним чином дослідив обставини по справі та не приділив уваги тому, що різні частини рапорту написані в різний час, що видно з самого тексту рапорту. Зазначає, що первинно рапорт поданий без зазначення дати звільнення та дати самого рапорту, що вже позбавляє його юридичної сили як документу. Вказує про те, що резолюція погодження на рапорті від начальника департаменту не містить дати, що також є порушенням в оформленні документу. Позивач наполягає на тому, що його звільнення було передчасним, оскільки на рапорті відсутня бажана дата звільнення, проте звільнення відбулось до закінчення строку попередження. Крім того, позивач вказує на те, що суд не дав можливості довести наявність тиску з боку колишнього керівника, оскільки здійснив розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику представників сторін. Також, позивач наголошує на тому, що наказ про звільнення винесено раніше вказаної дати звільнення, що позбавило позивача права на відкликання рапорту.

Судом апеляційної інстанції розгляд справи здійснено у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Задоволено клопотання позивача та його представниці про допит свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Розглянуто та відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представників сторін колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 з 03.07.2017 прийнятий на службу в поліції та проходив її на посаді інспектора взводу №2 роти №2 батальйону в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

09.03.2022 позивач звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції Є.Жукова із рапортом, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції за власним бажанням у зв`язку із низькою заробітною платою з 11.03.2022 та повідомив про те, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як вважає свій стан здоров`я задовільним.

Вказаний рапорт 09.03.2022 погодили заступник начальника Управління патрульної поліції у Вінницькій області та начальник Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Крім того, начальник Управління патрульної поліції у Вінницькій області 09.03.2022 склав подання про звільнення позивача зі служби в поліції.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції №592 о/с від 10.03.2022 "Про особовий склад" лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 11.03.2022 (підстава: рапорт ОСОБА_6 від 09.03.2022).

11.03.2022 позивач подав до відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області обхідний лист, заповнений у зв`язку з його звільненням зі служби, та отримав під розписку свою трудову книжку, витяг з наказу про звільнення та зазначив, що претензій щодо звільнення він не має.

5.07.22 р. не погодившись зі звільненням позивач звернувся до суду, оскаржуючи наказ про звільнення та поновлення його на службі.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції, розглядаючи справу в письмовому провадженні установив, що позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням на підставі власноручно написаного ним рапорту від 09.03.2022 року, у якому він просив звільнити його зі служби з 11.03.2022 року.

Резолюції посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області та Департаменту патрульної поліції на цьому рапорті, а також видання наказу свідчать про досягнення згоди між сторонами щодо дати звільнення позивача зі служби в поліції.

Отже, Департамент патрульної поліції мав право звільнити позивача до закінчення строку попередження, передбаченого пунктом 68 Положенням №114, оскільки прохання про це містилося у його рапорті.

Позивач не заперечував факт написання ним 09.03.2022 року рапорту про звільнення з поліції за власним бажанням. Проте наполягав, що цей рапорт він написав під психологічним тиском свого керівника - т.в.о. командира батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2, з яким склалися неприязні стосунки через виконання позивачем своїх посадових обов`язків. Також позивач зазначав, що дату написання рапорту про звільнення та дату звільнення він дописав пізніше, а саме 10.03.2022 року, і примусив його до цього також ОСОБА_4 , а начальник відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області не дала можливості йому відкликати рапорт про звільнення.

Приймаючи рішення по справі суд відхилив доводи позивача щодо вчиненого на нього тиску, зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що рапорт про звільнення зі служби позивач подав внаслідок вчинення на нього примусу чи погроз з боку посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Зауважив, що позивач не звертався із заявами чи скаргами до керівництва Національної поліції чи уповноважених правоохоронних органів щодо неправомірних дій посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області, зокрема т.в.о. командира батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2.

Стверджуючи про те, що начальник відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області 10.03.2022 року не дала можливості йому відкликати рапорт про звільнення, позивач не скористався можливістю відкликання цього рапорту засобами поштового, телеграфного чи електронного зв`язку.

У день звільнення 11.03.2022 року позивач здав справи, отримав трудову книжку та витяг зі спірного наказу №592 о/с від 10.03.2022 року, незгоди зі звільненням не висловлював.

Доводи позивача про відсутність наміру і вільного волевиявлення на звільнення з поліції за власним бажанням належними доказами не підтверджені.

З урахуванням встановлених обставин, надавши оцінку доводам сторін, суд дійшов висновку , що відповідачі дотрималися порядку звільнення позивача зі служби в поліції, а спірний наказ є законним, тому у задоволенні позову про його скасування та про поновлення позивача на службі відмовив.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та приймаючи до уваги, що справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження, судом апеляційної інстанції здійснено допит свідків, заявлених позивачем, перевірено правову позицію позивача щодо відсутності наміру як звільнятися зі служби , так і обставин , що позбавили його можливості скористатися своїм правом на відкликання рапорту на звільнення.

Обставини справи щодо власноруч написаного рапорту на звільнення ОСОБА_1 датованого 9.03.22 р. та скерованого до керівництва, сторонами не заперечуються. Однак, позивач стверджує, що ні дати звільнення, ні дати написання рапорту в день написання, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, який викликаний психологічним тиском ОСОБА_4 , він не зазначав.

10.03.22 р. на рапорті дописав не лише дату написання рапорту, а й дату звільнення зі служби. З урахуванням того, що згода керівництва УПП у Вінницькій області на звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 11.03.22 року у вигляді візування начальником та заступником начальника УПП у Вінницькій області була надана 09.03.22 на підставі рапорту, який не містив всіх обов`язкових реквізитів, резолюція у вигляді погодження рапорту ОСОБА_1 на звільнення виконана керівництвом з порушенням вимог чинного законодавства з огляду на що звільнення позивача та наказ є протиправними. На підтвердження зазначеної позиції, позивач просив провести почеркознавчу та технічну експертизу рапорту ОСОБА_1 з метою встановлення дійсної дати написання на рапорті позивача, датованому 9.03.22 , дати підписання та дати звільнення та встановлення різниці в часі між написаними словами , а також чи перебувала особа, яка виконувала рукописний текст- рапорт ОСОБА_1 у незвичному стані.

Ухвалою про відмову у проведенні експертизи суд апеляційної інстанції клопотання позивача не задовольнив, з урахуванням матеріалів справи та встановлених обставин, підтверджених показами свідків.

Основним аргументом доводів апеляційної скарги позивача є неправомірність його звільнення на підставі написаного ним власноруч рапорту про звільнення під психологічним тиском ОСОБА_7 . Останній допитаний судом апеляційної інстанції.

Свідок ОСОБА_4 , який на час допиту є командиром батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області зазначив, що обставини звільнення ОСОБА_1 йому фактично не відомі. Рапорт ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_9 отримав від безпосереднього командира позивача. Рапорт передав заступнику начальника Управління для прийняття рішення.З ОСОБА_1 особисто не спілкувався, ніяких дій відносно ОСОБА_8 не вчиняв. Пам`ятає, що рапорт про звільнення мотивовано низьким грошовим забезпеченням. Обставини написання рапорту ОСОБА_1 , свідок не знає, психологічний тиск на позивача не вчиняв, деталі отримання рапорту не пам`ятає, посилаючись на те, що в березні 2022 року службу несли в посиленому режимі і рапортів на звільнення було багато.

Також допитана в якості свідка ОСОБА_5 , начальник відділу кадрового забезпечення Управління Патрульної поліції у Вінницькій області. Свідок пояснила, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення отримала 9.03.22 від керівництва, рапорт містив всі необхідні реквізити. 10.03.22 рапорт скеровано до Департаменту патрульної поліції. При написанні рапорту ОСОБА_8 не була присутня, рапорт позивач писав не у відділі кадрів і не в її присутності. З ОСОБА_1 спілкувалася 10.03.22, в означений день ОСОБА_8 приходив за бланком обхідного листа, причини звільнення не з`ясовувала. ОСОБА_8 про намір відкликання рапорту не говорив. З дружиною ОСОБА_8 не зустрічалася. Оригінал рапорту ОСОБА_8 знаходиться в особовій справі.

Допитана в якості свідка дружина позивача- ОСОБА_10 пояснила, що 10 березня 2022 року близько 9 години 30 хвилин вона прибула до Управління патрульної поліції де разом з чоловіком - ОСОБА_1 , зайшла до кабінету заступника начальника управління патрульної поліції для вирішення питання відкликання її чоловіком - ОСОБА_1 рапорту про звільнення. Крім безпосередньо заступника начальника в кабінеті також була присутня ОСОБА_5 . Свідок підтвердила, що ОСОБА_1 заявив керівництву про своє бажання відкликати рапорт про звільнення, був схвильований. Однак, їм пояснили, що рапорт направлено до Департаменту патрульної поліції і відкликання рапорту є неможливим.

З огляду на отримані від свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 показів підтверджується що позивач дійсно 09.03.2022 року подав рапорт про звільнення з поліції за власним бажанням. Його позиція, що рапорт написаний під психологічним тиском свого керівника - т.в.о. командира батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2, з яким склалися неприязні стосунки показами не підтверджується, більш того така позиція спростовується, оскільки із допиту свідка ОСОБА_9 з`ясовано, що свідок та позивач взагалі не спілкувалися, рапорт ОСОБА_8 отримано ОСОБА_9 від безпосереднього командира позивача і присутнім в судовому засіданні ОСОБА_1 ця обставина не спростована. Тому з огляду на зазначене, судова колегія відхиляє аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі, що рапорт про звільнення написано ним під тиском та в присутності Букутару. Також позивач зазначав, що дату написання цього рапорту та дату звільнення він дописав пізніше, а саме 10.03.2022 року, і його до цього примусили.

Однак, допитані свідки, зокрема, начальник відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_5 зазначила, що рапорт ОСОБА_8 їй надійшов 9.03.22 року, містив всі необхідні реквізити, інакше він не міг бути скерований керівництву і про бажання його відкликати ОСОБА_1 , який прийшов в кадри 10.03.22 для отримання бланку обхідного листа, не зазначав.

Допитані у судовому засіданні свідки, включно з дружиною позивача ОСОБА_3 не підтвердили що рапорт про звільнення зі служби позивач подав внаслідок вчинення на нього тиску, примусу чи погроз з боку посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області. Схвильований стан позивача 10.03.22 , про який показала дружина позивача не може однозначно підтверджувати вчинений на нього тиск чи погрози з боку безпосереднього керівництва, оскільки зазначене нічим не підтверджується. Виходячи з встановлених обставин, судова колегія ставиться до таких показів свідка критично, з огляду на наявність сімейних відносин позивача та свідка.

Окремо судова колегія зауважує, що ні матеріалами справи , ні в результаті допиту свідків та пояснень самого позивача не зазначено будь -яких доказів на підтвердження того, що позивач звертався із заявами чи скаргами до керівництва Національної поліції чи уповноважених правоохоронних органів щодо неправомірних дій посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області, зокрема т.в.о. командира батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області ОСОБА_2.

Також заявником апеляційної скарги не надано жодного підтвердження свого наміру про відкликання рапорту.

Суд першої інстанції вірно зазначив, і в матеріалах справи є підтвердження, що позивач 11.03.2022 року здав справи, отримав трудову книжку та витяг зі наказу №592 о/с від 10.03.2022 року, незгоди зі своїм звільненням не висловлював.

Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VIII

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Враховуючи волевиявлення позивача, визначене ним у поданому рапорті від 9 березня 2022 року , наказом ДПП від 10 березня 2022 року № 592 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 11 березня 2022 року на підставі пункту 7 частини1 статті 77 Закону України « Про національну поліцію». Враховуючи, що рапорт позивача містить дату, з якої позивач бажав звільнитися , відповідач мав законні підстави для підготовки та підписання наказу про звільнення позивача з дати, вказаної у рапорті.

Судова колегія не сприймає як належні доводи апеляційної скарги, що відповідач не мав права виносити наказ про звільнення датою до 11.03.22 р., оскільки доказів, що позивач направив в будь який можливий спосіб рапорт про відкликання рапорту про звільнення до дати винесення оскаржуваного наказу, матеріали справи не містять, позивачем чи його представником суду не надано.

Таким чином, з огляду на встановлені в процесі розгляду справи обставини, покази свідків, судова колегія вважає прийнятною правову позицію суду першої інстанції щодо того, що позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням на підставі власноручно написаного ним рапорту від 09.03.2022 року, у якому він просив звільнити його зі служби з 11.03.2022 року,

резолюції посадових осіб Управління патрульної поліції у Вінницькій області та Департаменту патрульної поліції на цьому рапорті, а також видання наказу свідчать про досягнення згоди між сторонами щодо дати звільнення позивача зі служби в поліції, отже, Департамент патрульної поліції мав право звільнити позивача до закінчення строку попередження, передбаченого пунктом 68 Положенням №114, оскільки прохання про це містилося у його рапорті.

Доводами апеляційної скарги зазначений висновок не спростовано.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

У відповідності до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. у справі № 340/3182/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко