Справа № 320/7085/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року №320/7085/22

Київський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 17.02.2022 №0-1013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення порушено вимоги податкового законодавства та його основоположні принципи, оскільки податковим органом не дотримано процедури оформлення спірного рішення та визначення звітних періодів справляння податку. ОСОБА_1 посилається на відсутність у податковому повідомленні-рішенні передбачених законом реквізитів та ненадання відповідачем детального розрахунку визначених сум податку. Вказує, що контролюючий орган має обов`язок направити податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до 01 липня, що настає за базовим податковим періодом, у той час, як оскаржуване рішення охоплює одразу два роки.

Окрім цього, на переконання позивача нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено безпідставно, без встановленої органом місцевого самоврядування ставки такого податку.

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із відзивом, в якому стверджував про правомірність та обґрунтованість свого рішення, яке базується на даних ІКС «Податковий блок» та відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пояснив, що відповідно до рішень Тарасівської сільської ради від 01.07.2019 №10 та від 06.08.2020 №8, органом місцевого самоврядування було встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 та 2021 рік відповідно, які й були взяті до уваги контролюючим органом.

Ухвалою суду від 19.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання.

На адресу суду позивач направила відповідь на відзив та пояснення, в яких, окрім наведеного раніше, посилалась на те, що надані відповідачем рішення Тарасівської сільської ради не можуть бути взяті до уваги та не вказують на правомірність податкового повідомлення-рішення, адже вони у жоден спосіб не оприлюднені, а одне з них прийняте після 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевого податку.

У судове засідання, призначене на 03.10.2022 прибув представник відповідача та зазначав про необґрунтованість позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляну, у судове засідання не з`явилась, раніше зверталась до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі.

Протокольною ухвалою суду на підставі положень частини 3 статті 194 КАС України, вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлюється з обставин справи та підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у приватній власності ОСОБА_2 з 31.03.2020 перебуває об`єкт нерухомого майна офісно-торгівельна будівля загальною площею 1395,5 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 .

17 лютого 2022 року Головним управлінням ДПС у Київській області сформовано податкове повідомлення-рішення №0-1013, яким платнику податків ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2021 рік у розмір 83730,00 грн., та податковий період 2020 рік у розмірі 49432,00 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення незаконним та таким, що порушує права та інтереси позивача, остання звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, яків живаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України закріплено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Положеннями підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось позивачем, що у її власності перебуває об`єкт оподаткування офісно-торгівельна будівля із базою оподаткування - 1395,5 кв.м.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу протиправності оскаржуваного рішення, посилалась на те, що Тарасівська сільська рада не приймала рішення щодо встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 та 2021 роки.

Після надання податковим органом вказаних рішень, позивач зазначила про те, що прийняті Тарасівською сільською радою рішення, всупереч вимогам пп.12.3.4 Податкового кодексу України не були оприлюднені, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення від 17.02.2022 №0-1013.

Суд не погоджується із такими доводами позивача, зважаючи на наступне.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (пп 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Суд звертає увагу на наявні у матеріалах справи рішення Тарасівської сільської ради від 01.07.2019 №10 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік в селах Тарасівка та Нове» та від 06.08.2020 №8 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік в селах Тарасівка та Нове».

Наведеними рішеннями Тарасівкою сільською радою встановлено ставку місцевого податку, яка для торгівельних будівель становила 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного періоду за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Вирішуючи спір по суті, важливим для врахування є те, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання.

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені у тому числі Податковим кодексом України, є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

У межах спірних правовідносин прийняті органом місцевого самоврядування рішення, є нормативно-правовими актами, приписи яких зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд у своїх постановах від 01.02.2023 у справі №2240/3410/18.

При цьому, враховуючи обставину того, що одне з рішень Тарасівської сільської ради, яким встановлено ставку місцевого податку прийнято після 15 липня, як зазначає позивач, податковий орган, у силу приписів пп 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України, має право використати ставку попереднього періоду, зокрема визначену у рішенні від 01.01.2019 №10.

До того ж, постановою від 10.12.2021 у справі №0940/2301/18 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів ПК України та оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку. Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у зв`язку з чим дія цього Закону не поширюється на такі рішення. Також зазначено, що як у ПК України, так і в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні», або будь-якому іншому акті законодавства немає норм, якими б був визначений спосіб оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів, не встановлено обов`язок опубліковувати ці рішення у офіційних друкованих виданнях та/або у друкованих засобах масової інформації відповідних рад, у місцевих друкованих засобах масової інформації.

За наведеного вище, оскільки неправомірність вказаних рішень не покладалася в основу підстав заявленого позову, а факт їх оскарження у судовому порядку відсутній, лише позиція позивача про їх протиправність не може бути підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем строків прийняття податкового повідомлення-рішення, зокрема нарахування податкового зобов`язання за два звітних періоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено, зокрема, підпунктом 266.10.3, відповідно до якого податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Отже, суд зазначає, що, починаючи з 01 січня 2018 року податковий орган має 1095 днів для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У той же час, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 07.12.17 №2245-VIII, п. 266.10 доповнено пп. 266.10.2 такого змісту: «У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.».

Тобто, наслідком порушення контролюючим органом строків надіслання платнику податків податкового повідомлення-рішення, визначених пп. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 ПК України, є звільнення такого платника від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (пені, штрафних санкцій), а не за сплату податкового зобов`язання в цілому.

На переконання суду, необґрунтованими є також посилання ОСОБА_1 на не надання податковим органом детального розрахунку податкового повідомлення-рішення, з огляду на наступне.

Згідно п. 266.7.2. ст. 266 ПК України податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Отже, наведеними нормами не встановлено обов`язку податкового органу надати платнику податків розрахунок податкових зобов`язань до податкового повідомлення-рішення.

Одночасно, суд звертає увагу, що за приписами п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення.

Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Таким чином, доводи позивача щодо не надання податковим органом розрахунку до податкових повідомлень-рішень, не свідчать про їх неправомірність.

При цьому, дослідивши наявний у матеріалах справи розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 та 2021 роки, суд вказує на належне їх оформлення. Із долучених розрахунків чітко встановлюється об`єкт оподаткування, база оподаткування (площа об`єкта), ставка податку та сума податку. Між іншим, податковим органом взято до уваги дату державної реєстрації права власності та нараховано податкове зобов`язання виключно за періоди володіння об`єктом оподаткування.

За встановлених обставин, враховуючи вищенаведене, підстави вважати, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не в межах та не у спосіб визначений чинним законодавством, відсутні.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.