Справа № 200/10243/20-а
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

15 червня 2023 року Справа №200/10243/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Череповського Є.В., суддів Лазарєва В.В., Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2020 року позивач, ОСОБА_2 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), звернулась до суду з позовною заявою до Київської обласної прокуратури (далі - Відповідач) (, місцезнаходження: м. Київ, б-р Лесі Українки, будинок 27/2) про:

визнання протиправним та скасування наказу №680к від 28.09.2020 року виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричука М.Ю.;

визнання бездіяльності Київської обласної прокуратури щодо не призначення ОСОБА_1 прокурором відділу Київської обласної прокуратури протиправною та зобов`язання Київську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу Київської обласної прокуратури;

визнання протиправної бездіяльності Київської обласної прокуратури, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті прокурору ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) з 11.09.2020 року в порядку та розмірах, передбачених ст.81 Закону України Про прокуратуру;

зобов`язання Київську обласну прокуратуру провести перерахунок грошового забезпечення (заробітної плати) прокурора Галанської Я.Г. з 11.09.2020 року відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру, зобов`язати Київську обласну прокуратуру виплачувати грошове забезпечення прокурора Галанській Я.Г. з 11.09.2020 року відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру, стягнення моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування позову Позивач зазначила, що вона з 2007 року працює в органах прокуратури. У зв`язку з тимчасовою окупацією деяких територій Донецької області, 14.04.2017 року на підставі наказу прокурора Київської області №120к в порядку переведення з прокуратури Донецької області вона призначена на посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Київської області. На підставі наказу прокурора Київської області №272к від 20.08.2018 року її призначено на посаду прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області. Вказала, що вона має статус одинокої матері та виховує дитину віком до чотирнадцяти років сина ОСОБА_3 . Як прокурор регіональної прокуратури у поточному році вона проходила атестацію на виконання Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-ІХ від 19.09.2019 року та наказу Генерального прокурора від 03.10.2019 року. За наслідками атестації Другою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур ухвалено рішення №252 від 09.04.2020 року про неуспішне проходження нею атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички. 02.10.2020 року вона отримала наказ №680к від 28.09.2020 року згідно з яким: прокурору відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі міжнародно правового співробітництва Київської обласної прокуратури; начальнику відділу міжнародно правового забезпечення Київської обласної прокуратури наказано визначити ОСОБА_1 службові обов`язки, забезпечити ведення табельного обліку використання робочого часу та контроль за службовою дисципліною; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2021 року №505 Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури ОСОБА_1 скасовано з 11.09.2020 року. У зв`язку з отриманням копії вищезазначеного наказу нею 22.10.2020 року подано заяву до виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричуку М.Ю. про прийняття рішення про призначення (переведення) на посаду прокурора відділу міжнародно правового співробітництва Київської обласної прокуратури чи на іншу рівнозначну (рівноцінну) вакантну посаду прокурора Київської обласної прокуратури та внести відповідний запис у її трудову книжку. Станом на день подання позову відповідь не надходила. Вважає дії Київської обласної прокуратури, пов`язані із визначенням їй тимчасового робочого місця та скасування надбавок, а також бездіяльність, пов`язану з відмовою у призначенні на посаду в Київській обласній прокуратурі, відмовою у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення (заробітної плати) у повному обсязі (відповідно до ст.81 Закону України Про прокуратуру) протиправними. Вказала, що внаслідок застосування норм Закону №113 відповідачем порушено її права та гарантії, які передбачені Конституцією, Законами України та міжнародними договорами. Зміна істотних умов її праці в одностороньому порядку роботодавцем відбулось, на її думку, без законних підстав. Відповідачем, на думку позивача, не дотримано принципу правової визначеності, а протиправні дії свідчать про втручання у її право на приватне життя, що є порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Київської обласної прокуратури (, місцезнаходження: м. Київ, б-р Лесі Українки, будинок 27/2) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,стягнення моральної шкоди було відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київської обласної прокуратури щодо не призначення ОСОБА_1 в Київську обласну прокуратуру на рівнозначну тій посаді, яку вона займала до тимчасового визначення її робочого місця.

Зобов`язано Київську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_4 з 11.09.2020р. в Київську обласну прокуратуру на посаду, рівнозначну посаді, яку обіймала згідно наказу Прокуратури Київської області від 20.08.2018р. №272-к, з виплатою заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону України Про прокуратуру.

Визнано протиправним та скасовано наказ Київської обласної прокуратури від 28.09.2020 року №680к.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

У задоволенні решти позовних відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31 травня 2022 року по справі №200/10243/20-а, касаційну скаргу Київської обласної прокуратури було задоволено.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року скасовано, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишено в силі.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в органах прокуратури з 2008 року на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Наказом Прокуратури Київської області від 20.08.2018 №272-к ОСОБА_1 призначено прокурором відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області.

Не є спірним між учасниками справи ті обставини, що позивачем складено заяву про намір пройти атестацію.

Прокурор відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, тому не допускається до етапу проходження співбесіди. У зв`язку з чим, прокурор відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_1 неуспішно пройшла атестацію про що зазначено у рішенні №252 кадрової комісії №2 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки від 09.04.2020 року.

Листом від 22.09.2020 року №07-298 вих.20 виконувач обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричук М. повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно рішення Комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 року ОСОБА_1 неуспішно пройшла атестацію, а тому відповідно до вимог пп.2 п.19 Прикінцевих і перехідних положень Закону підлягає звільненню на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру. Однак, зазначено, що на неї поширюються гарантії, передбачені ст.184 КЗпП України, зокрема, щодо недопущення звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Повідомлено про те, що прокуратурою області систематично оголошуються добори на вакантні посади державної служби на період карантину. Роз`яснено про те, що відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України на період працевлаштування за нею з 11.09.2020 року зберігається середня заробітна плата протягом трьох місяців.

Наказом Київської обласної прокуратури від 28.09.2020 року №680к прокурору відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області Галанській Я.Г. тимчасово визначено робоче місце у відділі міжнародно правового співробітництва Київської обласної прокуратури. Надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури ОСОБА_1 скасовано з 11.09.2020 року.

З наказом від 28.09.2020 року №680к Позивача ознайомлено під підпис 02.10.2020 року.

22.10.2020 року позивач зверталась до виконувача обов`язків керівника Київської обласної прокуратури Киричука М.Ю. із заявою, у якій просила прийняти рішення про призначення (переведення) її на посаду прокурора відділу міжнародно правового співробітництва Київської обласної прокуратури чи на іншу рівнозначну (рівноцінну) вакантну посаду прокурора відділу Київської обласної прокуратури та внести відповідний запис у її трудову книжку. Крім того, просила повідомити, на підставі якого нормативно правового акту їй скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

26.10.2020 року позивач зверталась до Київської обласної прокуратури із запитом в порядку Закону України Про доступ до публічної інформації.

05.11.2020 року Київською обласною прокуратурою надано відповідь про те, що згідно ч.5 ст.32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною 5 ст.40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників, в тому числі жінок, які мають дітей віком до 14 років, одиноких матерів, з підстав, передбачених п. ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, ст.ст.42,42-1, ч.1-3 ст.49-2, ст.74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюється законом, що регулює їхній статус. Зазначено про те, що встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є правом керівника прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці.

Листом від 30.10.2020 року №27-331 вих.20 Позивача повідомлено про те, що за нею зберігається оклад прокурора прокуратури Київської області у розмірі 5730,00 грн.

Судами було встановлено, що за наслідками складання іспиту на загальні здібності та навички (другий етап атестації) позивачка набрала 90 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (93 бали), у зв`язку з чим її не допущено до співбесіди.

Верховний Суд зазначив, що переведення позивачки на посаду прокурора відділу міжнародно-правового співробітництва Київської обласної прокуратури або рівноцінну посаду, як таку, що не пройшла атестацію, на посаді в органах прокуратури, усупереч конституційному принципу рівності громадян надасть їй привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

При цьому, Верховний Суд скасовуючи постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року погодився з висновками суду першої інстанції, стосовно того, що оскільки відсутнє рішення про успішне проходження позивачкою атестації, відсутні законні підстави переведення її на одну із вакантних посад до Київської обласної прокуратури та на неї не поширюються положення частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо розмірів посадових окладів прокурора обласної прокуратури.

Також зазначив, що положення КЗпП України в частині трудових відносин працівника та роботодавця застосуванню не підлягають, оскільки норми Закону № 113-ІХ, який є спеціальним, мають застосовуватись імперативно, а саме, прокурори можуть бути переведені на посаду в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

Таким чином, зобов`язання щодо призначення позивачки на посаду прокурора у Київську обласну прокуратуру, незважаючи на на неуспішне проходження нею атестації, не відповідає вимогам Закону №113-ІХ.

За таких обставин, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції, що при прийнятті наказу №680к від 28 вересня 2020 року та невиплаті позивачці грошового забезпечення (заробітної плати) з 11 вересня 2020 року в порядку та розмірах, передбачених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

31.03.2023 року ОСОБА_2 через підсистему ЄСІТС Електронний суд звернулася в суд із заявою про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2021 за виключними обставинами у справі №200/10243/20-а.

В обґрунтування наявності підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами заявник зазначає, що 01.03.2023р. Конституційним Судом України було ухвалене рішення у справі № 1-р(ІІ)/2023 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 6 розділу ІІ ;Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (щодо гарантій незалежності прокурора), про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 6 розділу ІІ ;Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 р. № 113-ІХ.

05 квітня 2023 року заява про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі №200/10243/20-а була залишена без руху і заявниці був наданий строк для усунення її недоліків.

19 травня 2023 року Позивачем подано заяву про усунення недоліків заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення.

Ухвалою судді від 24 травня 2023 року вирішено відкрити провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 15.03.2021 за виключними обставинами у справі №200/10243/20-а за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та призначити судове засідання на 15 червня 2023 року.

Представник Відповідача надав відзив на заяву та вказав, що Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 у справі № 1-р(ІІ)/2023, передбачено, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, визнано неконституційною норму Закону № 113-IX про те, що усі прокурори регіональних прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», внаслідок відсутності повноважень Верховної Ради України ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення.

Відповідач вказав, що вказана норма не впливає на законність звільнення позивача оскільки оцінка законності попередження прокурорів про майбутнє звільнення з посади не була предметом спору у справі № 200/10243/20-а та така позовна вимога не заявлялась Позивачем, а тому рішення у цій справі не можуть бути переглянуті з вказаних заявником підстав за виключними обставинами.

Представник відповідача наголосив, що на момент вирішення справи № 200/10243/20-а судами попередніх інстанцій положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX були чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд заяви за його відсутності, в поряду письмового провадження.

Представник відповідача також надав клопотання про розгляд справи без участі представника та просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 ;Прикінцеві І перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру.

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а, яке залишено в силі Постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31 травня 2022 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Тобто, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернулася ОСОБА_2 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю..

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України Про внесення змін до Конституції України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність..

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року, пункт 6 розділу 2 Прикінцеві І перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в цій справі суб`єкта права на конституційну скаргу ОСОБА_2 звільнено наказом від 4 листопада 2019 року № 1335ц посади прокурора на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

Конституційний Суд в рішенні зазначив, що на підставі Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України та приписів міжнародних актів права Суд дійшов висновку, що мета ухвалення оспорюваного припису Закону № 113 у цілому є правомірною(…).

Проте, Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, що є нормативними актами, не може звільняти окремого працівника або певні категорії працівників та повідомляти їх про можливе майбутнє звільнення. Звільнення особи можливе на підставі не закону, а лише індивідуального акта права, повноважень щодо ухвалення якого Верховна Рада України не має(…).

Оскільки Конституція України не містить припису, що наділяє Верховну Раду України повноваженням ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення ОСОБА_2, іншого конкретного прокурора або всіх прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення, є підстави вважати, що оспорюваний припис Закону № 113 Верховна Рада України ухвалила за межами своїх конституційних повноважень.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваний припис Закону № 113 є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 13 11 Конституції України.(…)

Оцінюючи юридичну визначеність оспорюваного припису Закону № 113, Конституційний Суд України бере до уваги, що його слід застосовувати в посутньому зв`язку з приписами пунктів 7 та 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких:

- ,,Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом" (абзац перший пункту 7);

- Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв' язку із цим пройти атестацію (абзаци перший, другий пункту 19) (…)

Разом з тим, ОСОБА_5 подана заява про намір пройти атестацію.

Тобто, ОСОБА_2 була звільнена не в зв`язку з не поданням заяви про переведення та про намір в зв`язку з цим пройти атестацію, а в зв`язку з тим, що неуспішно пройшла атестацію за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не є застосовним до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно з частиною 1 статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/10243/20-а.

Керуючись ст. ст. 205, 243, 248, 256, 361 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року за виключними обставинами у справі №200/10243/20-а відмовити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №200/10243/20-а за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,стягнення моральної шкоди, залишити в силі.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Головуючий суддя Є.В. Череповський

Судді В.В. Лазарєв

М.М. Крилова