Справа № 280/2937/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 червня 2023 року Справа № 280/2937/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК»

до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області - Сколибога Олександра Сергійовича, третя особа (Боржник): ОСОБА_1 про скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про повернення виконавчого документа стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (далі по тексту - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області - Сколибога Олександра Сергійовича (далі по тексту - відповідач), третя особа (Боржник): ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд: зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. відновити виконавче провадження № 62766199 з примусового виконання Виконавчого напису № 6320 вчиненого 12.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.П. на копії іпотечного договору від 03.07.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 810, укладеного між Акціонерним товариством «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» та ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, та вчинити дії з передачі даного майна на реалізацію.

Справі за цією позовною заявою присвоєно, №280/2937/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Позовна заява подана, без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України. Тому, 04 липня 2022 року ухавлою суду позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Позивачем 19 липня 2022 року усунені недоліки позовної заяви, шляхом направлення уточненої позовної заяви.

Таким чином, уточнена позовна заява подана до Запорізького окружного суду прийнята судом та 15.08.2022 винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачем зазначено, що 03 липня 2013 року мiж Публiчним акцiонерним товариство, найменування в подальшому змiнено на АТ "МlЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БДНК», та Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «БК «АРХІГРАД - БУД» було укладено договiр про вiдкриття кредитної лiнii № 14-Н/13/08/КЛ-КБ iз змiнами та доповненнями (надалі кредитний договір), за умовами якого Позичальнику було надано кредит у cyмi 4 000 000,00 (чотири мiльйони) гривен.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, 03 липня 2013 року було укладено Iпотечнй договiр мiж Банком та ОСОБА_3 (надалі Боржнuк, ОСОБА_1 ), який посвiдчено приватним нотаріусом 3апорiзького нотарiального округу Горбашко М.В., та зареестрований в peєстрі за № 810 (надалі - іпотечний договір), за яким ОСОБА_4 було надане Банку в iпотеку: житловий будинок лiт. Н, загальною площею 967,6 кв. м, жилою площею 30З,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 на правi власностi; земельну дiлянку (кадастровий номер :04:041:0062), площею 0,0748 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на правi власностi. У зв`язку з невиконанням Позичальником та Боржником умов Кредитного логовору, 12.08.2014 приватним Hoтapiycoм Киiвського мiського нотарiального округу Верповською О.П. було вчинено нотарiальний напис № 6320 на копiї iпотечного договору вiд 03.07.2013, про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом iпотеки. Згiдно якого, за рахунок НОМЕР_1 , виручених вiд реалiзацii у встановленому порядку переданого в iпотеку майна, задовольнити вимоги Акціонерного товариства «МР БАНК» в cyмі 4 568 927,99 грн що є частиною l заборгованостi за Договором про вiдкриття кредитноi лiнii № 4-Н/13/08/КЛ-КБ вiд 03 липня 2013 року.

В липнi 2020 року АТ «МР БАНК» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Запорiзькоi областi Сколибога Олександра Сергiйовича iз заявою про вiдкриття виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису. Постановою Приватного виконавця вiд 07.08.2020 вiдкрито виконавче провадження ВП № 962766199 з виконання Виконавчого напису приватного нотаріуса Киiвського мiського нотарiального округу Верповськоi О.В. № 6320 вiд 12.08,2014.

В подальшому, Постановою Приватного виконавця від 03.02.2022 у виконавчому провадженнi № 62766199 було повернуто Виконавчий напис стягувачу. Так, рiшення Приватного виконавця обумовлено тим, що ним - «отримана Ухвала Bepxoвного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі № 280/817/21 якою вiдмовлено стягувану у задоволенні позовних вимог у зв`язку з чим на наявністю зареєстрованих неповнолітніх осіб, виявляється неможливим звернення стягнення на нерухоме майно боржника». Тобто, Приватним виконавцем повернуто Виконавчий напис без виконання посилаючись на п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону Украiни, а саме: виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього вiдсутне iнше майно чи кошти, на якi можливо звернути стягнення, а також щодо проведення iнших виконавчих дiй стосовно боржника, що виключає можливiсть виконання вiдповiдного рiшення. Враховуючи викладене, просить суд, визнати неправомiрними дii Приватного виконавця виконавчого округу 3апорiзькоi областi Сколибога О.С. з винесення постанови Приватного виконавця виконавчого округу 3апорiзькоi областi Сколибога О.С. вiд 03.02.2022 у виконавчому провадженнi № 62766199 про повернення виконавчого документа стягувачу, та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Запорiзькоi областi Сколибога О.С. вiд 03.02.2022 у виконавчому провадженнi № 62766199 про повернення виконавчого документа стягувачу; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Запорiзької областi Сколибога О.С., винести постанову про вiдновлення виконавчого провадження № 62766199 з примусового виконання Виконавчого напису № 6320 вчиненого 12.08.2014 приватним нoтapiycoм Киiвського мiського нотарiального округу Верповською О.П. на копii iпотечного договору вiд 03.07.2013, який посвiдчено приватним нотаріусом Запорiзького мiського нотарiального округу Горбашко М.В., та зареєстрованого в peєстpi за №810, укладеного мiж Акціонерним товариством «МIЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК»» та ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, та вчинити дii з передачi даного майна на реалiзацiю.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2020 Приватним виконавцем Сколибога О.С. відкрито виконавче провадження № 62766199 з примусового виконання виконавчого напису № 6320, виданого 12.08.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. про звернення стягнення на:

- житловий будинок лiт. Н, загальною площею 967,6 кв. м, жилою площею 30З,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 на правi власностi;

- земельну дiлянку (кадастровий номер :04:041:0062), площею 0,0748 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на правi власностi. Цільове призначення зазначеної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В ході проведення виконавчих дій Приватним виконавцем, для своєчасного та належного виконання відкритого виконавчого провадження, проведені ряд дій, які, виконати у повному обсязі із закриттям виконавчого провадження не виявилось можливим, так, як Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради від 23.09.2020 №392 відмовлено Приватному виконавцю Сколибог О.С. в наданні дозволу на реалізацію житлового будинку в АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня особа, у зв`язку з порушенням житлових прав дитини.

Крім цього, дане розпорядження було предметом судового розгляду в адміністративній справі № 280/817/21 за позовом Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування в особі Комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 280/817/21, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» - відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2021 касаційну скаргу Акціонерного товариства "СБЕРБАНК" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 у справі №280/817/21 повернуто скаржнику.

З урахуванням вищевказаних обставин, 03.02.2022 Приватним виконавцем Сколибогом О.С. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII. Крім цього, в постанові про повернення виконавчого документа стягувану, Приватний виконавець в п. 2 вказав, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 03.02.2025.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з нормами статті 10 цього Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, за приписами частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно частини 3 вказаної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7).

Відповідно до приписів частин 1, 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В свою чергу, беручи до уваги предмет розгляду даної справи суд зазначає, що підставою для звернення позивача до суду стали обставини незгоди останнього з діями приватного виконавця Сколибог О.С., щодо завершення виконавчого провадження на підставі прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 62766199 від 03.02.2022.

Так, з аналізу наявної в матеріалах справи постанови про повернення виконавчого документа стягувачу приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича № 62766199 від 03.02.2022, вбачається, що приватний виконавець прийшов до висновку про наявність обставин про прийняття оскаржуваної постанови, керуючись приписами пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до приписів пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, суд звертає увагу, що при поверненні виконавчого документа стягувачу необхідно враховувати, що підставою для повернення виконавчого документа згідно з пунктом 9 частини першої цієї статті є встановлення безпосередньо у законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

В свою чергу, як на обставину для застосування вказаних вище приписів Закону України «Про виконавче провадження», зокрема пункту 9 частини 1 статті 37, приватний виконавець послався на ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 по справі №280/817/21, якою відмовлено стгувачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з чим, за наявністю зареєстрованих неповнолітніх осіб, виявляється неможливим звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Таким чином, вищевикладене в сукупності свідчить про те, що на даний час належним чином виконати напис №6320 від 12.08.2014 виданий нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. примусово виконати на теперішній час, не має можливості.

Як вже було зазначено судом вище, у відповідності до частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, з викладеного вбачається, що формулювання «примусове виконання» включає у себе усі процесуальні дії, які може вчинювати виконавець під час виконання виконавчого документа.

Отже, враховуючи викладене вище у сукупності, беручи до уваги встановлену чинним законодавством України заборону щодо вчинення примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, суд приходить до висновку, що відповідач повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання діяв правомірно, що дає підстави суду для висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Суд також зазначає, що посилання позивача на відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання є безпідставними, оскільки, як встановлено судом вище, у зв`язку наявністю судових рішень, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання і їх виконання є невід`ємною частиною права на справедливий суд, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території Украї Судові рішення інших держав, рішення міжнародних арбітражів, рішення міжнародних судових установ та аналогічні рішення інших міжнародних організацій щодо вирішення спорів є обов`язковими до виконання на території України за умов, визначених законом, а також відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.ни. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до частин 4, 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

В свою чергу, у відповідності до частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення..

Також, суд звертає увагу, що у відповідності до приписів пункту 102 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження»« встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, зокрема, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, вищевикладене дає підстави для висновку про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку приватного виконавця, оскільки, в даному випадку строк пред`явлення виконавчого документа не закінчився та на даний час призупинений на момент дії відповідної заборони щодо примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, що свідчить про те, що в подальшому, навіть після закінчення дії відповідної заборони відповідач має право повторно його пред`явити до виконання без пропущення строків звернення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу діяв правомірно та в межах чинного законодавства, що дає підстави суду для висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області - Сколибога Олександра Сергійовича, третя особа (Боржник): ОСОБА_1 про скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про повернення виконавчого документа стягувачу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 16 червня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький