Справа № 363/1343/23
Суддя: Шубочкіна Т. В.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

08.06.23 363/1343/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Шубочкіна Т.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він 09.03.2023 року о 18 годині 10 хвилин на автодорозі Київ-Чернігів-Н.Яриловичі в селі Кіпті 97 кілометр, керував та не мав при собі діючого полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.1 ПДР України.

Зазначену постанову ОСОБА_1 вважає незаконною та не погоджується з рішенням поліцейського, оскільки працівник поліції не мав права вимагати в нього для перевірки поліс страхування зупинивши на блокпосту, зазначивши, що він не порушував правил дорожнього руху, не був учасником ДТП, надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що до протоколу серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року, ним було надано пояснення про те, що не погоджується з постановою. Просив суд, задовольнити адміністративний позов та скасувати постанову серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

У встановлений судом строк ОСОБА_1 усунув зазначені недоліки шляхом сплати судового збору, внаслідок чого ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року провадження у справі було відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.04.2023 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 було замінено неналежного відповідача Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Соріменко Р.С. на належного Департамент патрульної поліції.

25.04.2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов відзив від представника відповідача, у якому зазначив, що враховуючи те, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року на території Країни було введено воєнний стан, у зв`язку з цим відбулась зміна повноважень та обов`язків поліцейських, зокрема управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, а тому дії поліцейських, зокрема щодо зупинки транспортних засобів, перевірки документів є законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству.

Так, 09.03.2023 року о 18 год. 20 хв. в а/д Київ-Чернігів-Н.Яриловичі, с. Кіпті, Чернігівської області, 97 км.. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Ауді 100, номерний знак НОМЕР_1 , без чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР.

Зупинка та перевірка документів позивача була зумовлена проїздом через ДСПП стаціонарний пост патрульної поліції, що було правомірним та жодним чином не порушувало норми чинного законодавства. Після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки, а саме для перевірки документів під час проїзду через блок-пост. Під час перевірки документів гр. ОСОБА_1 повідомив, що діючий поліс страхування у нього є, але пред`являти його на законну вимогу поліцейського позивач відмовився. Перевіривши чинність страхового полісу за даними МТСБУ, було встановлено що страховий поліс на транспортний засіб марки Ауді 100. номерний знак НОМЕР_1 , відсутній, що підтверджується скріншотом з сайту. Станом на 18.04.2023 року поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вказаний транспортний засіб відсутній.

Крім того, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на те, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється поліцією при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП є безпідставними.

Також, зазначила, що підрозділи Національної поліції мають повноваження перевіряти наявність страхового полісу (договору) не лише при складанні протоколів про адміністративні правопорушення чи оформленні матеріалів ДТП, але й у випадку виявлення факту порушення ПДР чи інших випадках правомірної зупинки транспортного засобу.

Крім того, представник відповідача звертав увагу на те, що Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Зокрема, Позивачем не надано чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зокрема, щодо незгоди Позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

07.06.2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, через «Електронний суд», від представника відповідача Семитоцької А.В. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та з урахуванням відзиву, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки учасники судового провадження у встановлений судом строк та порядку не подали заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про проведення спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, то суд приходить до висновку про необхідність розгляду адміністративного позову без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії БАД № 396012, 09.03.2023 року о 18 год. 20 хв. в а/д Київ-Чернігів-Н.Яриловичі, с. Кіпті, Чернігівської області, 97 км. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки Ауді 100, номерний знак НОМЕР_1 , без чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її незаконною, то останній звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи викладене, Суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Постанова про адміністративне правопорушення серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року була винесена інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Чернігівській області ДПП ст. лейтенантом поліції Соріменко Р. С., як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього Суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання зазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

Спірна постанова про адміністративне правопорушення була винесена у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, передбачає наявність спеціального суб`єкта правопорушення, оскільки ним може бути лише особа, яка є водієм транспортного засобу та здійснює керування ним.

Крім того, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення складається з альтернативно-кумулятивного діяння, яке полягає: 1) керуванні транспортним засобом та 2) відсутність при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, інших документів, передбачених законодавством; або 3) не пред`явлення у спосіб, який дає можливість прочитати та зафіксувати дані, вказаних документів.

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, полягає не тільки у тому, що особа здійснює керування транспортним засобом, але і ця особа не має при собі безпосередньо відповідного документу або не пред`явила його поліцейському, у тому числі в такий спосіб, що дають можливість ознайомитися та зафіксувати відомості відповідного документа.

Інкримінований ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, полягає у тому, що в нього, як водія, був відсутній поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що зупинившись на блок-посту надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, вказавши, що працівник поліції не мав права вимагати у нього поліс страхування, оскільки ОСОБА_1 не порушував правил дорожнього руху та не був учасником ДТП.

Щодо відсутності у ОСОБА_1 полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

У ПДР України закріплюється перелік обов`язків такого учасника дорожнього руху як водія, за порушення (невиконання чи неналежне виконання) яких настає передбачена чинним законодавством відповідальність.

Одним з таких обов`язків водіїв відповідно до п. 2.1 ПДР України є обов`язок мати при собі відповідні документи, наявність яких вимагається законодавством, у тому числі як умова допуску до керування транспортними засобами.

Відповідно до пп. г п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, такий документ як чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Необхідність наявності при водії чинного страхового полісу обумовлено в першу чергу специфікою правовідносин, що виникають внаслідок використання транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки та використання корисних властивостей та функцій якого створює потенційну загрозу для життя, здоров`я оточуючих членів суспільства.

Внаслідок цього на законодавчому рівні запроваджено обов`язковий вид страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, правову основу якого становить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі по тексту Закон № 1961).

У п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961 встановлюється, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючи коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На основі аналізу вищевикладеного суд приходить до висновку, що законодавцем закріплено імперативну законодавчу конструкцію, відповідно до якої керування транспортним засобом може здійснюватися лише за умови наявності страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Керування транспортним засобом без наявності такого страхування не допускається.

Таким чином, оскільки наявність страхування цивільно-правової відповідальності є обов`язковою умовою допуску особи до керування транспортним засобом, то вищезазначені нормативні приписи Закону № 1961 логічно та розумно узгоджуються з положеннями п. 2.1 ПДР України, відповідно до яких водій зобов`язаний мати при собі поліс (договір) страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Аналогічний обов`язок закріплений і положеннями п. 21.3 ст. 21 Закону № 1961 - при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Оскільки судом встановлено, що 09.03.2023 року ОСОБА_1 , здійснюючи керування транспортним засобом, виконував правову роль водія (особи, яка керувала транспортним засобом), то на нього, як і на інших учасників дорожнього руху, поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зокрема, п. 2.1 ПДР України. Тобто, ОСОБА_1 як водій транспортного засобу зобов`язаний мати безпосередньо при собі страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Відсутність при собі страхового полісу або відсутність чинного страхового полісу взагалі за умови здійснення керування транспортним засобом утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У той же час відповідно до пп. а п. 2.4 ПДР України - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічне положення міститься і в п. 21.3 ст. 21 Закону № 1961 - страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Таким чином, з метою перевірки на вимогу працівників поліції водії зобов`язані надати, зокрема, страховий поліс. Отже, праву працівників поліції вимагати надання для перевірки страхового полісу кореспондує обов`язків водіїв надати зазначений документ, який повинен бути наявний при них безпосередньо.

Аналогічні висновки були зроблені у Постанові КАС ВС від 21.11.2018 року у справі № 465/6677/16-а, у Постанові КАС ВС від 25.09.2019 року у справі № 127/19283/17.

Невиконання або неналежне виконання обов`язку пред`явити для перевірки страховий поліс за умови керування транспортним засобом утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На основі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на якого поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зобов`язаний не тільки при собі мати чинний страховий поліс, але і на вимогу працівників поліції пред`явити зазначений документ у спосіб, що дає можливість ознайомитися з ним та зафіксувати інформацію.

Крім того, позивачем не виконано вимоги вищенаведеного законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі 465/6677/16-а.

Судом встановлено, що 09.03.2023 року ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції і в ході перевірки документів не надав страховий поліс на вимогу працівників поліції. Крім того, про чинний страховий поліс були відсутні відомості у відповідній реєстраційній системі баз даних.

Отже, судом встановлено, що мала місце законна вимога працівника поліції, яка була звернута до ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, пред`явити для перевірки поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. При цьому ані законність зупинки транспортного засобу, ані законність вимоги про пред`явлення документів для перевірки не входять до предмету позову, внаслідок чого суд, будучи позбавленим можливості виходити за межі позовних вимог, не досліджує це питання.

Тому оскільки мала місце законна вимога працівника поліції пред`явити для перевірки страховий поліс, який ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та надати на вимогу працівників поліції, а ОСОБА_1 не надав страховий поліс, то у його діях наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом, не маючи при собі страхового полісу.

Отже, суд вважає встановленим той факт, що у діях ОСОБА_1 є ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі вкладеного суд приходить до висновку, що постанова серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, тому адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки судові витрати по справі складаються лише зі сплати судового збору, зважаючи, що у задоволенні позову необхідно відмовити, то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 121, 245, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Постанову серії БАД № 396012 від 09.03.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП - залишити без змін.

Судові витрати по справі, що складаються зі сплати судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ).

Головуючий суддя Т.В. Шубочкіна