Справа № 260/2727/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

12 червня 2023 рокум. Ужгород№ 260/2727/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Заїць П.К.,

відповідача: Бюро економічної безпеки України, представник - Микитюк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Ухвали. Повний текст Ухвали виготовлено та підписано 16 червня 2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

16 травня 2023 року представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, разом з яким було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду.

Клопотання мотивовано тим, що згідно з автоматизованим розподілом справи, позовну заяву ОСОБА_1 від 10.04.2023 року було отримано судом 18 квітня 2023 року.

Відповідності до ч.4 ст.9 Закону України «Про державну службу» передбачено, що інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Представник зазначає, що БЕБ проінформував позивача про прийняття наказу №173-к «Про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з посади державного службовця ОСОБА_1 » шляхом його надсилання засобами поштового зв`язку 03.03.2023, оскільки 03.03.2023 за № 11/11.2/4746-23 був виготовлений супровідний лист та фіскальним чеком.

Представник відповідача зазначив, що в силу ч.4 ст.9 Закону України «Про державну службу» датою коли позивач дізнався про порушення своїх прав є 07 березня 2023 року, відтак останнім днем звернення позивача до суду з даним позовом мало бути 08 квітня 2023 року.

З огляду на наведене 24 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 . Ухвалою суду (а.с. 127) було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення з даним адміністративним позовом до суду.

02 червня 2023 року представником позивача до суду було подано заяву (а.с. 164-165) з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення, відповідно до якої зазначив, що позивач до моменту звернення за адвокатськими послугами, а саме до 28.03.2023 р. не отримував копії Наказу Бюро економічної безпеки України «Про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з посади державної служби ОСОБА_1 » від 02 березня 2023 р. №173-К та не міг знати про його існування, відповідно і про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що підтверджується тим фактом та доказами, а саме заявами від 14.02.2023 р. та 20.03.2023 р. на ім`я Голови дисциплінарної комісії Бюро економічної безпеки України та Директора Бюро економічної безпеки України, відповідно до яких позивач просив направити йому документи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному та неможливістю ознайомитися з такими. Просив визнати причини пропуску строку поважним та поновити пропущений процесуальний строк.

При вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом в частині позовних вимог про оскарження наказу №173-к "Про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення з посади державного службовця ОСОБА_1 " від 02.03.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Як вбачається з позову та доданих до нього матеріалів, спірний наказ №173-К був прийнятий 02 березня 2023 року та як зазначено відповідачем, був надісланий рекомендованим повідомленням позивачу, що підтверджується фіскальним чеком з номером відправлення "556" від 03.03.2023 року, який в подальшому було повернуто відповідачу за зворотною адресою.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом встановлено, що 31.03.2023 р. з електронної адреси Бюро економічної безпеки України на адвокатський запит представника позивача від 28.03.2023 р. відповідачем було направлено копію оскаржуваного Наказу № 173-К від 02.03.2023 року.

Тобто позивач вчиняв необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його права на судовий захист.

Зважаючи на те, що представник позивача отримав оскаржуваний наказ тільки 31 березня 2023 року, суд зазначає, що початок перебігу процесуального строку для звернення до суду слід рахувати з 31 березня 2023 року.

Доказів на підтвердження зворотного матеріали справи не містять та представником відповідача суду не надані.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 08.01.2023 року по 09.03.2023 року знаходився на лікуванні в Державній установі "Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області". Даний факт не заперечується сторонами.

Отже, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№3236/03 від03.04.2008, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави".

Суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду. Європейський суд з прав людини визначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від28.10.2004).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п.41 рішення у справі "Пономарьов проти України" від03.04.2008).

В той же час слід зазначити, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, строк якого було неодноразово продовжено.

Рада суддів України у рекомендаціях, опублікованим на офіційному сайті зазначеного органу, рекомендувала суддям виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Також, за позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що ч.1 ст.55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення ч.1 ст.55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позиція представника відповідача з порушеного у заяві питання є помилковою, недоведеною та безпідставною, а тому у задоволенні такої заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 238, 250, 255, 295 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання Бюро економічної безпеки України про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.П.Микуляк