Справа № 760/18263/20
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/37/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора роти 2 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Кравченка Віталія Вікторовича /далі - Інспектор Кравченко В.В./ (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), інспектора батальйону 2 роти 7 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Каба Валерія Олександровича /далі - Інспектор Каба В.О./ (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С ТА Н О В И В:

Рух справи

21.08.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Терез Ю.О. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить скасувати постанову серії НК № 681688 від 23.10.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Жовноватюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.09.2020 вказаний позов приийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 171 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2021 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження) новим складом суду.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 23.10.2018 працівником Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія НК № 681688 (далі - Постанова), якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510,00 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Позивач вважає вказану постанову протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки, як стверджує позивач, він:

-не вчиняв правопорушення, за фактом якого було прийнято постанову.

-ніколи не користувався транспортним засобом, вказаним у постанові як знаряддя

вчинення правопорушення;

-не був присутній при вчиненні порушення.

Так, як вважає позивач, під час винесення постанови особу порушника не було встановлено на підставі документів, що спричинило притягнення до відповідальності позивача, а не фактичного порушника

Звертається увага на те, що на момент вчинення порушення (22 год. 53 хв.) і винесення постанови (виходячи з часу складання протоколу - 23 год. 45 хв. - винесення постанови також відбувалось приблизно у цей час), позивач знаходився на чергуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3 і асистував у проведенні операції, що підтверджується копією витягу з Медичної карти стаціонарного хворого додається.

Таким чином, зазначається, що позивач з об`єктивних причин не міг вчинити порушення за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки знаходився на роботі - у лікарні за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, яка віддалена від місця вчинення порушення на 15 км.

Також, в позові зауважується на тому, що згідно з постановою, особу порушника було встановлено за відсутності будь-яких документів, що посвідчують особу. Про це, на думку позивача, свідчить незаповнений розділ постанови, що передбачає внесення до нього серії та номеру посвідчення водія або назви, серії та номеру документа, що посвідчує особу. Тобто, як вважає позивач, з постанови випливає, що особу порушника встановлено виключно на підставі слів особи, транспортний засіб якої був зупинений працівниками патрульної поліції.

При цьому, в позові зауважується, що відсутність документів, що посвідчують особу, підтверджується самим порушенням, за яке особу притягнуто до відповідальності, - відсутність посвідчення водія (пп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306).

Таким чином, на думку позивача, відсутність у постанові посилань на будь-які докази того, що особою, яка була зупинена працівниками патрульної поліції для складання Протоколу і винесення Постанови 23.10.2018 на вул. Стеценка у м. Києві, є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про недоведеність факту вчинення правопорушення позивачем.

Разом з тим, звертається увага на те, що база АРМОР, якою виходячи зі змісту протоколу працівники поліції керувались при винесенні постанови, містить суперечливу і недостовірну інформацію. Зокрема, у разі здійснення у базі пошуку за ознаками « ОСОБА_1 1988 р.н.» видається п`ять блоків даних, жоден з яких не містить фотографію особи, а тому працівники патрульної поліції не могли визначити, що з ними спілкується саме ОСОБА_1 , керуючись включно відомостями з вказаної бази.

Зі слів позивача, те, що особа, яка представилась працівникам патрульної поліції як ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і щодо якої винесено Постанову (як вважали працівники патрульної поліції), насправді не є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується також наступними обставинами:

-підпис, а точніше прочерки, зроблені замість підпису порушника у протоколі, навіть віддалено не схожий на підпис ОСОБА_1 , який міститься у паспорті і посвідченні водія останнього;

-номер мобільного телефону, вказаний у протоколі, належить іншій особі - ОСОБА_2 - колишньому однокласнику ОСОБА_1 , який дійсно мешкає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Також, звертається увага на те, що ОСОБА_1 з 16.03.2006 р. зареєстрований у Святошинському районі м. Києва, місце реєстрації і фактичного проживання з 2006 р. не змінював. Отже, у постанові відсутня адреса місця реєстрацїї/проживання позивача: з 16.03.2006 р. і до теперішнього часу скаржник незмінно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Натомість у постанові є тільки одна адреса: АДРЕСА_3 , до якої позивач жодного відношення не має. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що адреса позивача представниками патрульної поліції не з`ясовувалась і до Постанови відомості про адресу Позивача не вносились.

При цьому, позивачем було встановлено, що за адресою, вказаною у постанові ( АДРЕСА_3 ) зареєстрований і проживає колишній однокласник позивача - ОСОБА_2 , який користується автомобілем DAEWOO LANOS) і знає дату народження позивача.

Наголошується, що ОСОБА_1 ніколи не керував автомобілем DAEWOO LANOS з державним номером НОМЕР_2 , оскільки має власний автомобіль RENAULT MEGANE з державним номером НОМЕР_3 і протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно нього в його присутності не складалися, так само як і постанова.

Щодо правової позиції відповідачів

Від відповідачів до суду відзиви на позов не надійшли.

При цьому матеріали справи містять, зокрема, рекомендоване повідомлення про вручення 16.04.2021 поштового відправлення, в якому на адресу Департаменту направлялась копія ухвали про прийняття справи до розгляду з копією позову та доданих до нього документів (а. 88).

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

23.10.2018 інспектора батальйону 2 роти 7 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Каба складено постанову серії НК № 681688 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 11), за змістом якої 23.10.2018 о 22:53 в м. Київ, вул. Стеценка, 1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS, номерний знак - НОМЕР_2 порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Пункт 8 оскарженої постанови «до постанови додаються» - не заповнений.

Вбачається, що в той же день, 23.10.2018, о 23:45 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 338853, за змістом якого особу встановлено на підставі бази АРМОР, водій керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, номерний знак - НОМЕР_2 в м. Київ, по вул. Стеценка, 1 з ознаками наркотичного сп`яніння (а.с. 12).

Також, матеріали справи містять протокол опитування адвокатом особи за її згодою від 01.08.2020 (а.с. 38-39), в якому вказується, зокрема, наступне:

«Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , повідомляю і підтверджую обставини, викладені далі.

23.10.2018 я перебував за кермом автомобіля з державним номером НОМЕР_2 , коли на вулиці Стеценка у м. Києві мене зупинили працівники патрульної поліції. 23.10.2018 за фактом відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відносно мене працівниками патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а за фактом керування транспортним засобом особою, позбавленою правом керування, - протокол про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення я не надав працівникам патрульної поліції документ, що посвідчує мою особу, але назвав свої справжні прізвище, ім`я і по-батькові. Однак, працівники поліції не повірили, що я - ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , і вказали у протоколі про адміністративне правопорушення прізвище, ім`я і по-батькові ОСОБА_1 і номер посвідчення водія ОСОБА_1 , але мою справжню адресу реєстрації і номер мого мобільного телефону. Наскільки я зрозумів, помилковий висновок про мою особу працівники патрульної поліції зробили на підставі бази даних, яка є у розпорядженні органів МВС, і до якої вже було внесено відомості про порушення, щодо яких складено протоколи від 06.02.2017 р. і від 28.12.2017 р., коли я дійсно назвав прізвище ОСОБА_1 , а не свої справжні прізвище та ім`я.»

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п. 2.1а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в ній не наведено докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржена постанова не містить жодних відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення (графа 8 не заповнена).

Не подано жодних доказів на підтвердження вчинення правопорушення саме позивачем також і до суду в порядку надання відзиву.

Відповідно до положень абз. 5 п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у графі "назва документа, серія, №, ким і коли виданий" зазначається документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дати видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав (-ла).

Натомість, у матеріалах справи відсутні не лише копії документів, що посвідчують особу правопорушника, але і відомості з бази даних "АРМОР", на яку є посилання в протоколі від 23.10.2018 серії БД № 338853 (а.с. 12) як на "документ, що підтверджує особу" ОСОБА_1 , відсутній також відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, за допомогою якого було можливо ідентифікувати правопорушника.

Отже, відсутність в матеріалах справи будь-яких фактичних даних, що особою, яка була зупинена працівниками патрульної поліції 23.10.2018 по вул. Стеценка, 1 в м. Києві, є ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єктивно свідчить про недоведеність факту вчинення правопорушення саме цією особою.

Крім того, недостовірність відомостей бази даних "АРМОР" підтверджується також тим, що блок відомостей, де міститься інформація про порушення ст. 130 КУпАП, вчинене 23.10.2018, містить адресу, яка не є адресою позивача, а саме: " АДРЕСА_3 ".

Тому, якби працівники патрульної поліції добросовісно ставились до виконання своїх службових обов`язків, то встановили б, що за адресою: АДРЕСА_5 - зареєстрований гр. ОСОБА_2 , 1988 року народження, що він і підтвердив у своїх поясненнях, у тому числі свою причетність до вчинення даного адміністративного правопорушення (а. с. 38-39).

Не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки така постанова за своєю природою є результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення після збору та дослідження доказів вчинення такого правопорушення.

Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, одним зі способів захисту прав позивача у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є скасування судом оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, відсутність доказів правомірності дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 420,40 грн, сплачений позивачем за подання позову у даній справі (а.с. 2).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 2 батальйону 2 полку Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Кравченка Віталія Вікторовича, інспектора батальйону 2 роти 7 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Каба Валерія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - задовольнити в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову серії НК № 681688 від 23.10.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити справу у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич