Справа № 140/1116/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1116/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Щерблюк Ю.О.,

представників позивача Книша С.В., Мартинюка С.І.,

представника відповідача Михалко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньфур» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньфур» (далі - ТзОВ «Волиньфур») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 жовтня 2022 року №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування у сумі 282472,00 грн, та податкового повідомлення-рішення від 27 жовтня 2022 року №, яким зменшено на 703330,00 грн від`ємне значення суми податку на додану вартість (ПДВ), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Позов обґрунтований тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання ТзОВ «Волиньфур» вимог податкового законодавства при декларуванні за квітень 2022 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, відповідачем встановлено порушення товариством вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв`язку із чим зроблено висновок про відсутність у платника права на отримання бюджетного відшкодування у сумі 282472,00 грн; порушення пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань на 219617,00 грн, та завищення на цю суму від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за квітень 2022 року), а також у порушення підпунктів 14.1.36, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України завищено податковий кредит на 483713,00 грн.

Ці висновки акта перевірки від 10 жовтня 2022 року №5666/07-01/42986558 слугували підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, що є предметом оскарження.

Позивач не погоджується із висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями. Вважає, що відповідач дійшов безпідставного висновку про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за квітень 2022 року у сумі 282472,00 грн при формуванні від`ємного значення за господарськими операціями придбання у Товариства з обмеженою відповідальністю «Профуна» (далі - ТзОВ «Профуна») у серпні 2021 року товарів на загальну суму 1426173,70 грн, у тому числі ПДВ 285234,74 грн. Позивач зазначив, що показники декларації з ПДВ за квітень 2022 року по контрагенту ТзОВ «Профуна» сформовані за господарськими операціями, які підтверджені первинними документами (видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, документами про оплату), які дають можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у їх здійсненні, та містять усі необхідні відомості; податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) та є для позивача (покупця) підставою для формування показників податкового кредиту. Такі господарські операції між ТзОВ «Профуна» та ТзОВ «Волиньфур» є реальними, підтверджені документально, вчинені з метою подальшого використання придбаного товару у межах господарської діяльності (розведення норок на фермі у селі Підгірне Луцького району), а спростування господарських відносин із ТзОВ «Профуна», незважаючи на запит до ГУ ДПС у Житомирській області, відсутнє. Позивач зауважив, що можливі допущені помилки у зазначенні кодів УКТ ЗЕД щодо придбаного ТзОВ «Профуна» товару при його фактичній реалізації на ТзОВ «Волиньфур» не може мати негативні наслідки для нього як покупця.

Протиправним, на думку позивача, є і податкове повідомлення-рішення від 27 жовтня 2022 року №, яким йому зменшено від`ємне значення суми ПДВ за квітень 2022 року на 703330,00 грн. Зокрема, за даними бухгалтерського рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» списано на рахунок 940 «Витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю» 23 та 24 березня 2022 року 5000 голів норок на суму 1070000,00 грн. У цьому випадку на підставі договору про надання послуг ТзОВ «Профуна» за завданням ТзОВ «Волиньфур» надало допоміжні послуги забою пушного звіра, попередню обробку шкур (заморозку). Також Приватне підприємство «Д.П. Інвест» (далі - ПП «Д.П. Інвест») прийняло оплатно товар (туші або частини туш забитих, загиблих тварин, що не призначені або визнані непридатними для споживання людиною). Відповідно до вантажно-митної декларації (ВМД) від 28 березня 2022 року №8260 на підставі зовнішньоекономічного контракту між ТзОВ «Волиньфур» та Procon BV LLC (Нідерланди) експортовано 4602 шкур норки; залишок нереалізованих шкур (398 штук) обліковувалась станом на 31 березня 2022 року на балансовому рахунку товариства. На підтвердження зазначених господарських операцій до перевірки надано первинні документи та документи, що супроводжували товар при митному оформленні експортної операції. Однак відповідач безпідставно дійшов висновку, що у березні 2022 року мала місце операція з вибуття самця норки в кількості 5000 голів на суму 1070000,00 грн, що є окремою операцією, на яку підприємством не нараховано податкові зобов`язання у сумі 214000,00 грн. При цьому не взято до уваги первинні документи з тих підстав, що у ветеринарному сертифікаті у графі «Походження продукції» зазначено ТзОВ «Профуна» (особа, яка здійснювала безпосередній забій тварин та попередню обробку шкур). Позивач наголосив, що відповідач свідомо проігнорував ту обставину, що у вказаному сертифікаті значиться також і ТзОВ «Волиньфур». Спростовуються і доводи в акті перевірки щодо непроведення реєстрації податкової накладної на суму ВМД №8260 та відображення її в декларації з ПДВ за березень 2022 року. Позивач стверджує, що податкова накладна від 28 березня 2022 року №5 зареєстрована в ЄРПН.

Також позивач вважає таким, що не відповідає дійсності, висновок контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 4615,00 грн внаслідок падежу у лютому-квітні 2022 року тварин в кількості 107 голів, що у розрізі кількості тварин (оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» за лютий - квітень 2022 року) згідно з наказом від 10 січня 2020 року №2В відповідає технологічним нормам. Втрати від падежу в межах технологічних нормативів вирощування тварин у цьому разі включаються до собівартості продукції, який слід вважати таким, що пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, що виключає застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

На спростування висновків в акті перевірки про понаднормове списання кормів на тварин у квітні 2022 року на загальну суму 5008,00 грн й заниження у зв`язку із цим податкових зобов`язань з ПДВ на 1002,00 грн позивач покликається на помилковість проведених розрахунків контролюючого органу, оскільки необхідно керуватися наказом товариства від 01 лютого 2022 року №1/02В, яким введено в дію нові нормативи корму для тварин.

Не погоджується позивач і з висновками акта перевірки про завищення податкового кредиту на 483713,00 грн по взаємовідносинах із ТзОВ «Профуна», яке у лютому-квітні 2022 року здійснювало поставку товару, що був використаний позивачем для корму тваринам на фермі. Позивач наголосив, що податковий кредит сформовано на підставі зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних. Постачання товару ТзОВ «Профуна» здійснювало за власний рахунок із залученням перевізника Приватного підприємства «Властранс» (ПП «Властранс»). Окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, до яких ТзОВ «Волиньфур» не мало ніякого відношення, жодним чином не свідчить про відсутність чи нереальність господарських відносин. Так само позивач вважає, що придбання ТзОВ «Профуна» товару за одними кодами УКТ ЗЕД та їх реалізація за іншими не впливає на відносини між ними, оскільки він як покупець не повинен відслідковувати ланцюги постачання свого постачальника, нести відповідальність за господарську діяльність свого контрагента.

З огляду на викладене позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, й просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги (а.с.158-165 том 1). В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час проведення документальної позапланової перевірки ТзОВ «Волиньфур» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у декларації за квітень 2022 року встановлено взаємовідносини позивача із ТзОВ «Профуна», документальне оформлення з яким дає підстави для висновку про завищення податкового кредиту за лютий-квітень 2022 року на загальну суму 483713,00 грн та відсутність права на отримання бюджетного відшкодування у сумі 282472,00 грн. Так перевіркою виявлено: невідповідність у товарно-транспортних накладних, зокрема, при перевезенні кормів вказано місце розвантаження село Підгірне Рожищенського району, хоча товарно-матеріальні цінності транспортувались до орендованого приміщення у селі Крупа Луцького району, а про переадресування вантажів не зазначено; одним із водіїв є ОСОБА_1 , який у лютому-квітні 2022 року не перебував у трудових відносинах з ПП «Властранс»; до перевірки не надано документів на транспортування кормів з села Крупа (місце зберігання кормів ТзОВ «Профуна») до села Підгірне, актів приймання-передачі кормів, документів складського обліку на оприбуткування кормів у селі Підгірне; документів щодо надання послуг суборенди приміщення, оскільки податкові накладні щодо оренди приміщення у селі Крупа виписані лише 31 серпня 2022 року; не надано документів про облік фактичних витрат на електроенергію у місці зберігання кормів за березень-квітень 2022 року, яка відшкодовувалась ТзОВ «Профуна» (податкові накладні з номенклатурою «Відшкодування витрат на електроенергію» та «Компенсація вартості активної електроенергії за період суборенди» виписані також 31 серпня 2022 року); сертифікати якості (відповідності) на корма; також виявлені невідповідності у датах, номенклатурі та коду товару УКТ ЗЕД, придбаного ТзОВ «Профуна» та реалізованого на адресу ТзОВ «Волиньфур» відповідно до зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних. Оцінюючи господарські операції із ТзОВ «Профуна», взято до уваги інформацію з АІС «Податковий блок», відповідно до якої у серпні 2022 року це товариство віднесено до категорії ризикових платників податку у зв`язку з отриманням інформації про невідповідність обсягів реалізації товарів обсягам придбання по коду УКТ ЗЕД 0504 (субпродукти курячі нехарчові), 0303 (відходи рибні), 2309 (корм екструдований, пшеничний,), 0303 (відходи рибні) 511998590 (гемоглобін).

Крім того, перевіркою виявлено, що позивач не відображає вартість падежу тварин із причин, зумовлених технічними обставинами (інфекції, травмування та ін.), які б мали відображатися за дебетом рахунку 24 «Брак у виробництві» та не було надано актів на вибуття поточних біологічних активів тваринництва (забою, порізки та падежу) форми ПБАСГ-6. Із цих причин є підстави вважати про заниження податкових зобов`язань на суму 4615,00 грн внаслідок падежу 107 голів норок.

Відповідач зазначив, що висновки про понаднормове списання кормів зроблено на підставі наданого до перевірки наказу від 01 червня 2021 року №5в «Про встановлення нормативів корму з 01 червня 2021 року», яким було передбачено, що з 11 березня до 30 квітня норма кормів становить на одну тварину 120-180 г. Понаднормове списання кормів на годівлю норок призвело до заниження податкових зобов`язань на 1002,00 грн.

Відповідач зауважив, що під час здійснення перевірки до уваги бралися показники, які відображені у рядку 11 «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою» та встановлено їх заниження на загальну суму 214000,00 грн за березень 2022 року. Відповідно до даних оборотів бухгалтерського рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» встановлено вибуття норки в кількості 5000 голів на суму 1070000,00 грн. До ВМД від 28 березня 2022 року №8260 на реалізацію фірмі PROCORN BV LLC (Нідерланди) шкур норки необроблених заморожених в кількості 4602 штук фактурною вартістю 2370479,16 грн долучено документи, у яких їх виробником вказано ТзОВ «Профуна», а місце поставки (навантаження) - село Сінгури (місце реєстрації ТзОВ «Профуна»); такі відомості містить ветеринарний сертифікат. При цьому в декларації з ПДВ за березень 2022 року в рядку 2.1 «Операції з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою» не відображена та в ЄРПН відсутня реєстрація податкової накладної на цю операцію. Тому таку операцію необхідно розглядати як окрему операцію, на яку підприємством у березні 2022 року не нараховано податкові зобов`язання в сумі 214000,00 грн як реалізацію безоплатно отриманого активу з невідомого джерела походження, що не є об`єктом оподаткування ПДВ.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що має місце заниження податкових зобов`язань у сумі 219617,00 грн, завищення податкового кредиту у сумі 483713,00 грн та як наслідок - завищення від`ємного значення з ПДВ на 703330,00 грн, а також відсутність підстав для бюджетного відшкодування ПДВ, заявленого позивачем, у сумі 282472,00 грн, а отже прийняті податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на положеннях ПК України.

У відповіді на відзив (а.с.168-172 том 1) позивач зауважив, що відповідач не спростував доводів позову та усі його обґрунтування відтворюють акт перевірки. Також позивач просив врахувати, що відповідно до приписів пункту 86.7 статті 86 ПК України, не погоджуючись із висновками акта перевірки та на їх спростування, товариство у межах встановленого строку подало заперечення на акт перевірки, а також додаткові документи, проте їх відповідач залишив без розгляду. Крім того, контролюючим органом не враховано пояснення, підкріплені підтверджуючими документами, і при розгляді скарги на податкові повідомлення-рішення.

Позивач додатково зазначив, що інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах відповідача стосовно контрагента - суб`єкта господарювання ТзОВ «Профуна», якого у серпні 2022 року віднесено до категорії ризикових та зупинено реєстрацію податкових накладних, носить виключно інформативний характер та і не доводить наявність податкових правопорушень, у тому числі з огляду на те, що предметом податкової перевірки ТзОВ «Волиньфур» було дотримання податкового законодавства при декларування від`ємного значення ПДВ за квітень 2022 року. За договором поставки, укладеним із ТзОВ «Профуна», останнє брало на себе усі зобов`язання з доставки кормів для норок, тому недоліки у заповненні товарно-транспортних накладних не можуть мати негативні наслідки для позивача, який сформував податковий кредит відповідно до положень ПК України на підставі належно зареєстрованих податкових накладних за операціями з придбання кормів для тварин. Відповідно до товарно-транспортних накладних транспортування кормів здійснювалося спочатку на ферму для корму норок, а решта кормів залишалась у селі Крупа на зберіганні. Відсутність у договорі оренди приміщення, укладеного між орендодавцем ТзОВ «Волиньфур» та орендарем ТзОВ «Профуна», відомостей про холодильне обладнання не спростовує наявність такого на орендованому об`єкті у селі Крупа, адже про наявність морозильної камери як об`єкта, пов`язаного з оподаткуванням, позивач повідомляв контролюючий орган у встановленому порядку (форма №20-ОПП). За потреби доставка кормів з місця зберігання здійснювалася на ферму позивачем власним транспортом, яким можливо за один рейс доставити 900 кг корму. Проведеною у ході перевірки інвентаризацією активів ТзОВ «Волиньфур» не встановлено жодних розбіжностей.

У запереченнях на відповідь на відзив (а.с.206-210 том 1) відповідач просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши вступне слово представників сторін, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи та у додаткових письмових поясненнях, суд встановив такі обставини.

На підставі наказів від 20 вересня 2022 року №1525-п, від 28 вересня 20222 року №1652 (а.с.214 том 1), направлення на перевірку від 20 вересня 2022 року №2660 (а.с.215 том 1) ГУ ДПС у Волинській області провело документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Волиньфур» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2022 року в уточнюючому розрахунку з ПДВ від 25 липня 2022 року № від`ємного значення ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. За наслідками перевірки складено акт перевірки від 10 жовтня 2022 року №5666/07-01/42986558 (а.с.216-234 том 1), яким встановлено порушення:

1) пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого у платника відсутнє права на отримання бюджетного відшкодування на загальну суму 282472,00 грн;

2) пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань на 219617,00 грн: у тому числі за лютий 2022 року на 733,00 грн, за березень 2022 року на 215551,00 грн, за квітень 2022 року на 3333,00 грн, та завищення на 219617,00 грн суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за квітень 2022 року);

3) підпунктів 14.1.36, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 483713,00 грн, у тому числі за лютий 2022 року на 189032,00 грн, за березень 2022 року на 170672,00 грн, за квітень 2022 року на 124009,00 грн, та мало наслідком завищення на 483713,00 грн суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації за квітень 2022 року).

Сума ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за квітень 2022 року становить 48468,00 грн.

На акт перевірки ТзОВ «Волиньфур» подало письмові заперечення від 25 жовтня 2022 року №25/10 разом із документами на спростування висновків акта перевірки (а.с.173-174 том 1, а.с.4-6 том 2). Листом від 04 листопада 2022 року №12176/6/03-20-07-01-06 (а.с.188 том 1) заперечення залишено без розгляду у зв`язку із недотриманням терміну подання.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 жовтня 2022 року №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування у сумі 282472,00 грн, та від 27 жовтня 2022 року №, яким зменшено від`ємне значення суми ПД), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 703330,00 грн (а.с.22, 56 том 1).

ТзОВ Волиньфур» оскаржувало податкові повідомлення-рішення до ДПС України (а.с.175-176 том 1, а.с.7-11 том 2). Рішенням ДПС України від 22 грудня 2022 року №17243/6/99-00-06-01-05-06 (а.с.137-141 том 1) скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Незгода позивача із цими податковими повідомленнями-рішеннями стала підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку доводам сторін стосовно висновків акта перевірки про заниження позивачем податкових зобов`язань, завищення податкового кредиту та від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та відсутність у нього права на отримання бюджетного відшкодування, суд зазначає таке.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентує стаття 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Як визначено пунктом 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету. Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості. Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія, різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За змістом статті 200 ПК України платники податку мають право на бюджетне відшкодування відповідно за їх заявою про повернення суми бюджетного відшкодування після узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у визначених випадках - за результатами документальної перевірки.

З урахуванням наведеного саме на контролюючий орган покладається обов`язок перевірки правильності декларування показників податкової декларації платника ПДВ. Поряд з тим встановлення завищення (заниження) окремих показників податкової декларації, а так само відмова у бюджетному відшкодуванні ПДВ має відбуватися у встановленому порядку та спосіб; висновки податкового органу мають відповідати положенням чинного законодавства.

У свою чергу положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Тобто, формування і підтвердження даних декларацій відбувається на підставі документів, визначених в абзаці першому пункту 44.1 статті 44 ПК України, а тому питання законності декларування відповідних показників зводиться до підтвердження їх первинними документами.

Статтею 1, частинами першою, другою статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» установлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як зазначено у пункті 3.1 акта перевірки, перевіркою визначення суми податкових зобов`язань декларації за квітень 2022 року встановлено їх заниження на загальну суму 219617,00 грн.

Так у рядку 1.1 «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою» встановлено їх заниження на загальну суму 214000,00 грн у березні 2022 року. За даними оборотів бухгалтерського рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» встановлено вибуття самця норки (списано на рахунок 940 «Витрати від первісного визнання та від зміни вартості активів, які обліковуються за справедливою вартістю») 23 березня 2022 року в кількості 2500 голів на суму 535000,00 грн та 24 березня 2022 року в кількості 2500 голів на суму 535000,00 грн (всього 5000 голів на суму 1070000,00 грн). До перевірки надано ВМД від 28 березня 2022 року №8260, інвойс та CMR на реалізацію фірмі Procon BV LLC (Нідерланди) (отримувач товару - Norpol Sp. z о.о., Польща) шкур норки необроблених заморожених в кількості 4602 штук фактурною вартістю 2370479,16 грн; виробник шкурок - ТзОВ «Профуна», а місце поставки (навантаження) - село Сінгури (місце реєстрації ТОВ «Профуна»); у ветеринарному сертифікаті серії Щ30 №006552 вказано про походження норок - ТзОВ «Профуна». За даними АІС «Податковий блок» в березні 2022 року відображена ВМД №8260 фактурною вартістю 2370479,16 грн, однак в декларації за березень 2022 року ця сума в рядку 2.1 «Операції з вивезення товарів за межі митної території України, що оподатковуються за нульовою ставкою» не відображена та в ЄРПН відсутня реєстрація податкової накладної.

За висновки контролюючого органу, оскільки до перевірки не надано документів на транспортування норок з села Підгірне Волинської області до села Сінгури Житомирської області, а також про надання ТзОВ «Профуна» чи іншими контрагентами послуг із забою норок, про відрядження працівників ТзОВ «Волиньфур» до села Сінгури для здійснення забою норок, враховуючи розбіжність в кількості норок, які вибули по обліку, та експортованих, операцію з вибуття норки в кількості 5000 голів на суму 1070000,00 грн слід розглядати як окрему операцію, на яку підприємством у березні 2022 року не нараховано податкові зобов`язання у сумі 214000,00 грн, чим порушено пункт 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункт 194.1 статті І94 ПК України. Операції експорту норок з села Сінгури при цьому слід розглядати як реалізацію безоплатно отриманого активу з невідомого джерела походження, що не є об`єктом оподаткування ПДВ.

При вирішенні спору у цій частині висновків акта перевірки суд зазначає, що відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг регулює стаття 188 ПК України.

Згідно з пунктом 194.1 статті 194 ПК України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною (20 відсотків).

Поряд з тим відповідно до підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України За нульовою ставкою оподатковуються операції з: а) вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

Позивач під час перевірки та під час розгляду справи спростовував висновки контролюючого органу про заниження податкових зобов`язань.

Судом встановлено, що ТзОВ «Волиньфур» уклало із фірмою Procon BV LLC (Нідерланди) контракт від 17 червня 2021 року №170621 (а.с.79-81), за яким взяв зобов`язання поставити 40000 шкур норок необроблених для продажу на міжнародних аукціонах; загальна вартість контракту - 600000,00 євро; отримувачем товару є фірма Norpol Sp z.o.o (Польща).

Як видно з ВМД від 28 березня 2022 року №UA101020/2022/008260 (а.с.44), позивач на умовах поставки FCA-Сінгури здійснив експорт партії шкур норок необроблених, заморожених у кількості 4602 штук фактурною вартістю 73632,00 євро. До митного оформлення надано інвойс від 28 березня 2022 року №280322, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 28 березня 2022 року №280322, ветеринарний сертифікат серії Щ30 №006552, виданий Північним міжрегіональним головним управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту на державному кордоні відділу прикордонного інспекційного контролю міста Житомира від 28 березня 2022 року (а.с.75-78).

При цьому, як встановлено податковою перевіркою та не заперечується позивачем, 23 та 24 березня 2022 року мало місце вибуття (списання) у кожному випадку по 2500 голів на суму 535000,00, тобто всього 5000 голів на суму 1070000,00 грн.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ці операції є окремими та не пов`язані між собою та що позивач мав нарахувати податкові зобов`язання на суму 1070000,00 грн. Так до такого висновку відповідач дійшов на підставі аналізу ветеринарного сертифікату серії Щ30 №006552, у якому у графі «Походження продукції» зазначено ТзОВ «Профуна».

Однак з наданих позивачем документів можливо прослідкувати, що ТзОВ «Волиньфур» проводило підготовку до експортної поставки товару. Актом про проведення профілактичних щеплень проти ентериту І і ІІ типу, ботулізму, псевдомонозу, чуми м`ясоїдних норкам в кількості 12150 голів у період з 17 по 19 січня 2022 року підтверджується фактична чисельність голів норки у січні 2022 року (а.с.59 том 1). Надалі директор ТзОВ «Волиньфур» звертався із заявою від 18 березня 2022 року до Держпроспоживслужби щодо здійснення заходу державного нагляду (контролю) і поставлення на профілактичних карантин 12133 голів норок у зв`язку з плануванням їх продажу у Республіку Польща (а.с.60 том 1). Ветеринарне свідоцтво від 23 березня 2022 року №337170 Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів підтверджує, що ТзОВ «Волиньфур» планує вивезти з села Підгірне Волинської області 5000 голів норки у напрямку села Сінгури Житомирської області на ТзОВ «Профуна» для забою, тварини клінічно здорові (а.с.61 том 1).

Також між позивачем та ТзОВ «Профуна» укладено договір від 06 вересня 2021 року про надання послуг із забою пушного звіра та попередньої обробки шкур (заморозки) (а.с.62-63). Згідно з товарно-транспортною накладною від 23 березня 2022 року №2303/22 ПП «Властранс» на замовлення ТзОВ «Профуна» здійснило перевезення 5000 голів норки із села Підгірне Волинської області до села Сінгури Житомирської області (а.с.64 том 1).

Відповідно до ветеринарного свідоцтва від 23 березня 2022 року КБ №227727, виданого ТзОВ «Волиньфур» (а.с.65 том 1), тушки норок після забою загальною вагою 12000 кг вивозяться із села Сінгури (ТзОВ «Профуна») для утилізації у місто Пустомити Львівської області (ПП «Д.П. Інвест»).

Згідно з договором поставки побічних продуктів тваринного походження від 18 жовтня 2021 року №18/10/2021, з врахуванням протоколу розбіжностей до нього від 18 жовтня 2021 року та додатку №2, укладеного між ТзОВ «Волиньфур» (постачальник) та ПП «Д.П. Інвест» (покупець), постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати товар (побічні продукти тваринного походження, в тому числі, але не виключно: боєнські відходи (нутрощі, кров, шкіра, пір`я тощо), туші або частини туш забитих, загиблих тварин, в т.ч. птиці, сировина та продукти тваринного походження, що не призначені або визнані непридатними для споживання людиною) (а.с.66-70 том 1).

Видаткова накладна від 24 березня 2022 року №3 (а.с.72 том 1) вказує про поставку позивачем ПП «Д.П. Інвест» тушок норок в кількості 12 т. Про перевезення тушок норок в кількості 12 т на ПП «Д.П. Інвест» з села Сінгури Житомирського району до міста Пустомити Львівської області свідчить товарно-транспортна накладна від 24 березня 2022 року №1112-3/22 (а.с.73 том 1). Відповідно до рахунка (накладної) від 24 березня 2022 року №11/12 вартість тушок 120,00 грн (а.с.71 том 1).

У ветеринарному сертифікаті Щ30 №006552, на який покликається відповідач, у графі 1 «Походження продукції» вказано як виробника ТзОВ «Волиньфур», а ТзОВ «Профуна» значиться як особа, яка здійснювала безпосередній забій тварин та попередню обробку шкур (заморозку) (а.с.77-78 том 1).

Наведені вище документи вказують на послідовність господарських операцій - доставки 5000 норок із ферми (село Підгірне Волинської області) до села Сінгури Житомирської області для забою ТзОВ «Профуна», передачу для утилізації ПП «Д.П. Інвест» тушок після забою, експорту ТзОВ «Волиньфур» 4602 шкури норок у Республіку Польща. Залишок нереалізованих ТзОВ «Волиньфур» шкур у кількості 398 штук обліковувався станом на 31 березня 2022 року на балансовому рахунку позивача №26 (а.с.86 том 1).

В акті перевірки вказано про ненадання документів про перевезення норок із села Підгірне Волинської області до села Сінгури Житомирської області; про надання ТзОВ «Профуна» чи іншими контрагентами послуг із забою норок; про відрядження працівників позивача до села Сінгури для здійснення забою норок.

Однак суд зазначає, що відповідач не надав доказів, що такі документи вимагав до перевірки. Поряд з тим товарно-транспортна накладна від 23 березня 2022 року №2303/22 підтверджує перевезення 5000 голів із села Підгірне Волинської області до села Сінгури Житомирської області (а.с.64 том 1) ПП «Властранс» на замовлення ТзОВ «Профуна». Товарно-транспортна накладна у цьому разі не є первинним документом для позивача, оскільки він не здійснював замовлення послуг з перевезення.

Воднораз позивач підтвердив, що усі описані вище документи відповідно до опису вкладення у цінний лист (а.с.173-176 том 1) він надсилав разом із запереченнями на акт перевірки та зі скаргою на податкове повідомлення-рішення.

Позивач на суму ВМД №UA101020/2022/008260 виписав податкову накладну від 28 березня 2022 року №5, яка зареєстрована в ЄРПН 26 жовтня 2022 року (а.с.82-83 том 1). У зв`язку із реєстрацією податкової накладної позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ до декларації за березень 2022 року (а.с.61-63 том 2).

І хоч податкова накладна складена і зареєстрована несвоєчасно, проте її реєстрація і подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації за березень 2022 року не призводить до зміни податкових зобов`язань, оскільки такі операції оподатковуються за нульовою ставкою.

Наведене спростовує висновки ГУ ДПС у Волинській області про те, що операцію з вибуття самця норки в кількості 5000 голів на суму 1070000,00 грн слід розглядати як окрему операцію, на яку підприємством у березні 2022 року не нараховано податкові зобов`язання в сумі 214000,00 грн, та про порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 194.1 статті 194 ПК України.

За змістом пункту 3.1 акта перевірки ТзОВ «Волиньфур» в порушення підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункт 189.1 статті 189, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України не нарахувало податкові зобов`язання на падіж норок та у зв`язку із понаднормовим використанням кормів.

Зокрема, в лютому-квітні 2022 року відповідно до моніторингу стану тварин в господарствах з утримання хутрових звірів (додаток 2 до звіту, який подається підприємством до Держпродспоживслужби), встановлено падіж в загальній кількості 107 голів, що був відображений у бухгалтерського обліку таким чином: дебет рахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» - кредит рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» в кількості 107 голів на загальну суму 23074,00 грн. До перевірки не надано актів на вибуття поточних біологічних активів тваринництва (забою, порізки та падежу) форми ПБАСГ-6, затвердженої наказом Мінагрополітики від 21 лютого 2008 року №73, який застосовується для оформлення падежу тварин усіх облікових груп, або інших документів, які фіксують обставини, що спричинили загибель норок. Також товариство не відображає вартість падежу тварин із причин, зумовлених технічними обставинами (інфекцій, травмування та інше), які б мали відображатися за дебетом рахунку 24 «Брак у виробництві». Тому падіж не може використовуватись в господарській діяльності підприємства. Товариством занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 4615,00 грн: за лютий 2022 року на 733,00 грн, за березень 2022 року на 1551,00 грн, за квітень 2022 року на 2331,00 грн.

Крім того перевіркою встановлено, що у квітні 2022 року товариство списало кормів на годівлю норок: дебет рахунку 23 «Виробництво» - кредит рахунку 26 «Готова продукція (корм готовий)» в кількості 72588 кг на загальну суму 620045,63 грн. Станом на 01 квітня 2022 року кількість норок становила 12218 штук. Згідно з наказом ТзОВ «Волиньфур» від 01 червня 2021 року №5в «Про встановлення нормативів корму з 01 червня 2021року» норма списання корму на одну тварину у квітні становила 120-180 г (тобто, у середньому 150 г). Враховуючи кількість списаного корму у квітні 2022 року та кількість наявних норок, в середньому на одну норку було списано 198 г в день, чим завищено норми списання корму на одну тварину на 48 г. Собівартість 1 кг корму становить 8,54 грн, а понад норму списано кормів на загальну суму 5008,00 грн, що свідчить про використання кормів не у господарській діяльності підприємства та заниження податкових зобов`язання з ПДВ на 1002,00 грн.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

При вирішенні спору у цій частині висновків контролюючого органу судом враховано, що у лютому-квітні 2022 року мав місце падіж норок в кількості 107 голів (лютий - 17, березень - 36, квітень - 54), що відображено у даних бухгалтерського обліку: дебет рахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» - кредит рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» (107 голів на загальну суму 23074,00 грн).

Позивач доводить, що у розрізі кількості тварин (оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 2134 «Звірі по первісній вартості» за 28 лютого 2022 року, 31 березня 2022 року, 30 квітня 2022 року) падіж тварин є незначним та відповідає технологічним нормам.

Варто зазначити, що на законодавчому рівні технологічні норми падежу тварин не встановлені. Очевидно, що вони залежать від технологічних особливостей кожного конкретного виробника й тому можуть встановлюватися ним самостійно.

Технологічні норми падежу встановлені згідно з наказом ТзОВ «Волиньфур» від 10 січня 2020 року №2В: дорослих норок - на рівні 8% від кількості тварин, а щенят - 12% (а.с.58 том 1).

Суд погоджується із позивачем, що падіж у межах технологічних норм не підпадає під вимоги норми пункту 198.5 ПК України, оскільки втрати тварин у межах цих норм не можна вважати негосподарською діяльністю. Навпаки, такий падіж є природним і цілком відповідає поняттю господарської діяльності. Падіж тварин у межах технологічних норм відноситься на собівартість виробництва інших тварин.

Позивач пояснював суду, що користується послугами утилізації падежу, яка проводилася у вересні 2021 року та березні 2023 року, про що надано копії накладної від 06 вересня 2021 року №9/06, де одержувачем тушок норок в кількості 4270 кг є ДП «Укрветсанзавод» (село Гулівці Вінницької області), приймальної квитанції від 07 вересня 2021 року №440 ДП «Укрветсанзавод»; акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 07 вересня 2021 року №434; платіжного доручення від 17 вересня 2021 року №1045 про оплату робіт з утилізації падежу тварин на суму 11102,00 грн; ветеринарного свідоцтва КБ №315630 від 10 березня 2023 року (форма №2), виданого Рожищенською районною державною лікарнею ветеринарної медицини про направлення тушок норок (падежу тварин з хутром) кількістю 3000 кг на утилізацію до ПП «Д.П. Інвест» (місто Пустомити Львівської області); книги обліку руху тварин і птиці на фермі ТзОВ «Волиньфур» за лютий, березень, квітень 2022 року, а також докази надіслання до Рожищенської районної державної лікарні ветеринарної медицини () Моніторингу стану тварин в господарствах з утримання хутрових звірів з відображенням падежу у лютому-квітні 2022 року (а.с.12-19 том 2).

Як зазначив позивач у додаткових письмових поясненнях суду (а.с.1-3 том 2), тушки норок після падежу до їх утилізації накопичуються та зберігаються у морозильній камері, про використання якої зазначено у повідомленні №20-ОПП, через які проводиться діяльність ТзОВ «Волиньфур». Позивач веде облік падежу на фермі відповідно до Моніторингу стану тварин в господарствах з утримання хутрових звірів з відображенням падежу, який постійно надсилає Рожищенській районній державній лікарні ветеринарної медицини. Як вказано в акті перевірки, саме з первинних документів, а саме з моніторингу стану тварин в господарствах з утримання хутрових звірів (додаток 2 до звіту, який подається підприємством до Держпродспоживслужби), встановлено падіж норок (107 голів) у лютому - квітні 2022 року. Отже, ці документи досліджувалися відповідачем під час перевірки.

Позивач не надав до перевірки акти на вибуття поточних біологічних активів тваринництва (забій, прирізка та падіж) (форма №ПБАСГ-6) та у судовому засіданні встановлено, що такі акти ним не складалися. Те, що позивач не складав такі акти є недоліком у веденні бухгалтерського обліку. Поряд з тим суду надано копії Книги обліку руху тварин і птиці на фермі (форма №ПБАСГ-12, затверджена наказом Міністерства аграрної політики України від 21 лютого 2008 року №73). Основне призначення книги - відстежувати рух тварин упродовж звітного місяця на фермі. Книга складається із двох частин: у першій вказують інформацію стосовно надходження тварин та птиці, а у другій відображають їх вибуття (у тому числі падіж).

На думку суду, хоч і мають місце недоліки при веденні позивачем бухгалтерського обліку, проте зазначеними вище документами у сукупності спростовуються доводи відповідача про наявність у позивача обов`язку нарахувати податкові зобов`язання у зв`язку із падежем тварин, що відповідає технологічним нормам. Отже, висновок ГУ ДПС у Волинській області про заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 4615,00 грн є безпідставним та не ґрунтується на положеннях ПК України у цьому випадку.

З приводу понаднормового списання кормів на тварин на загальну суму 5008,00 грн та донарахуванням у зв`язку із використанням кормів не у господарській податкових зобов`язань у сумі 1002,00 грн згідно з пунктом 189.1 статті 189, пунктом 198.5 статті 198 ПК України, то такі висновки в акті перевірки базуються на проведених розрахунках, виходячи з норми списання корму на одну тварину 120-180 г у квітні, тобто у середньому 150 г на тварину.

Поряд з тим відповідно до керівництва «Технологічний процес вирощування норок» від 21 лютого 2020 року (а.с.21-22 том 2) у ТзОВ «Волиньфур» з урахуванням біологічних етапів розвитку тварин визначено технологічні операції по розведенню тварин, їх догляду, зокрема, норми споживання корму (помісячно).

Відповідно до наказу ТзОВ «Волиньфур» від 01 лютого 2022 року №1/02В (а.с.54 том 1) введено в дію нові нормативи корму для тварин, що становлять: у період з 16 лютого по 7-10 березня -100-300 г залежно від стану тварин; з 11 березня по 30 квітня - 160-230 г залежно від поведінки тварин, потреб в молоці, догляду; з 01 травня по 10-14 травня - 120-140 г на одну тварину у добу; з 11 травня по 20 травня - 140-200 г; з 21 травня - 180-300 г. Норма корму коригується залежно від погодних умов, кондиції тварин, технологічного процесу, відгодівлі та розведення пушного звіра. Наказ долучений до запереченням на акт та до скарги на податкові повідомлення-рішення (а.с.173-176 том 1).

В акті перевірки вказано, що у квітні 2022 року на 12218 голів норок (дані бухгалтерського обліку на 01 квітня 2022 року) списано за місяць 72588 кг кормів або 198 г на одну тварину в день.

Отже, зважаючи на надані позивачем докази (наказ від 01 лютого 2022 року №1/02В, який враховує вимоги технологічного процесу вирощування норок, затверджені 21 лютого 2020 року) висновки акта перевірки про використання корму не у господарській діяльності є помилковими, оскільки норма корму для тварин у квітні 2022 року становить 160-230 г в день на одну тварину та залежить від погодних умов, фаз розвитку звіра.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про не підтвердження висновків акта перевірки (пункт 3.1) про заниження позивачем показників декларації за квітень 2022 року (податкових зобов`язань) на загальну суму 219617,00 грн.

Здійснюючи перевірку визначення від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, в акті перевірки встановлено його завищення на 703330,00 грн внаслідок допущених порушень, описаних у пунктах 3.1 та 3.2 акта перевірки.

За змістом пункту 3.2 акта перевірки встановлено завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 703330,00 грн за квітень 2022 року. Перевіркою показників в рядку 10.1 «Придбання товарів/послуг на митній території за основною ставкою» встановлено їх завищення за квітень 2022 року на 124009,00 грн.

Перевіркою показників в рядку 16 «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» встановлено їх завищення на 359704,00 грн: за лютий 2022 року на 189032,00 грн; за березень 2022 року на 170672,00 грн.

Такі висновки зроблено у зв`язку з проведеним аналізом господарських операцій з придбання ТзОВ «Волиньфур» у лютому-квітні 2022 року кормів для норок (субпродуктів курячих, кормів екструдованих (пшеничних, кукурудзяних), відходів рибних, преміксів та інших) на загальну суму 2902977,11 грн, у тому числі ПДВ 483712,85 грн.

При цьому ГУ ДПС у Волинській області покликається на інформацію в АІС «Податковий блок», згідно з якою рішенням від 15 серпня 2022 року №5343 ТзОВ «Профуна» віднесено до ризикових платників у зв`язку із його відповідністю пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку: встановлено невідповідність обсягів реалізації обсягам придбання товарів (коди УКТ ЗЕД 0504 (субпродукти курячі нехарчові), 0303 (відходи рибні), 2309 (корм екструдований, пшеничний), 0303 (відходи рибні), 511998590 (гемоглобін)).

В акті перевірки також вказано, що відповідно до наданих товарно-транспортних накладних перевезення кормів здійснювало ПП «Властранс»: пункт навантаження - село Сінгури Житомирської області, пункт розвантаження - село Підгірне Волинської області. Реєстрацію податкових накладних, виписаних ПП «Властранс» в адресу ТзОВ «Профуна» по цих автопослутах з лютого 2022 року зупинено; водій ОСОБА_1 , який здійснював перевезення кормів у лютому-квітні 2022 року, у трудових відносинах з ПП «Властранс» не перебував (на роботу прийнятий з 19 липня 2022 року). Крім того, ТзОВ «Волиньфур» на підставі договору від 02 серпня 2021 року, укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , для зберігання нехарчових продуктів у стані глибокої заморозки орендує нежитлове приміщення площею 265 кв.м у селі Крупа Луцького району; це приміщення товариство на підставі договору від 25 лютого 2022 року передало в суборенду ТзОВ «Профуна». В актах приймання-передачі приміщення відсутні показники лічильників електроенергії; про передачу в оренду холодильного обладнання в документах відсутні відомості, а ТзОВ «Профуна» декларує морозильну камеру у селі Крупа Луцького району на праві довгострокового користування або оренди, починаючи з 30 вересня 2022 року. Як стверджується в акті, до перевірки не надано товарно-транспортних накладних за березень-квітень 2022 року на транспортування кормів з села Крупа (місце зберігання кормів ТзОВ «Профуна») до села Підгірне, актів приймання-передачі кормів, документів складського обліку на оприбуткування кормів у селі Підгірне та про надані послуги суборенди приміщення у селі Крупа за березень-квітень 2022 року, про облік фактичних витрат на електроенергію у селі Крупа (місце зберігання кормів) за березень-квітень 2022 року, яка відшкодовувалася суборендарем, документів про походження та якість придбаних у ТзОВ «Профуна» кормів.

Крім того, проведеним аналізом зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних встановлено невідповідність у датах, номенклатурі та коду товару УКТ ЗЕД при придбанні ТзОВ «Профуна» товарно-матеріальних цінностей, які потім реалізовані ТзОВ «Волиньфур», а саме у лютому-березні 2022 року реалізовано гемоглобін яловичий (код УКТ ЗЕД 511998590) в кількості 6133 кг, ортофосфорну кислоту (код УКТ ЗЕД ) в кількості 475 кг, при цьому гемоглобін яловичий ТзОВ «Профуна» було придбано у серпні 2021 року у ТзОВ «Агро Форвард України» (код УКТ ЗЕД ); кислоту ортофосфорна технічну з аналогічним кодом УКТ ЗЕД - у ТзОВ «Хімелемент» в кількості 3,2 т в травні 2022 року.

У підсумку в акті перевірки сформовано висновок про порушення позивачем підпунктів 14.1.36, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України та про завищення податкового кредиту при придбанні кормів у ТзОВ «Профуна» на загальну суму 483713,00 грн.

При перевірці цих висновків контролюючого органу, на підставі яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, суд передусім зазначає, що правила формування податкового кредиту сформовані у статтях 198, 201 ПК України (про порушення яких і стверджує відповідач).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт «а»).

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як установлено пунктом 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Отже, ПК України встановлено, що виписана постачальником (продавцем) податкова накладна, зареєстрована у встановленому порядку в ЄРПН, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для податкового кредиту. Також Кодексом чітко врегульовані умови, за яких податкова накладна, яка містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 статті 200, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

У цій справі не є спірною обставина, що між ТзОВ «Волиньфур» (покупець) та ТзОВ «Профуна» (постачальник) укладено договір від 03 січня 2020 року №03/01-20 (а.с.88-89 том 1) на поставку кормів, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупцю корм (товар), назва, кількість, ціна та загальна сума якого визначається сторонами в рахунках-фактурах та видаткових накладних до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору. Товар поставляється партіями; партією товару вважається товар, визначений в одній видатковій накладній. Товар поставляється покупцю винятково для подальшого його продажу та/або використання для власних потреб у межах митної території України. Постачальник здійснює постачання товару на склад покупця за власний рахунок. Покупець має право вивозити товар зі складу постачальника за власний рахунок. Місце поставки та конкретні строки поставки сторони встановлюють в заявках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору. Постачальник зобов`язаний передати покупцю в момент поставки такі документи на поставлений товар: видаткову накладну та рахунок-фактуру. Покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, визначеною в рахунках-фактурах та видаткових накладних до цього договору.

На виконання своїх зобов`язань ТзОВ «Профуна» реалізувало ТзОВ «Волиньфур» товарів на загальну суму 2902977,11 грн, у тому числі ПДВ 483712,85 грн, про що сторонами підписано видаткові накладні від 11 лютого 2022 року №3, від 28 лютого 2022 року №4, від 01 березня 2022 року №5, від 18 березня 2022 року №6, від 29 березня 2022 року №7, від 04 квітня 2022 року №8, від 29 квітня 2022 року №9, від 29 квітня 2022 року №10 (а.с.80, 97, 103, 108, 114, 120, 126 том 1).

Постачальник ТзОВ «Профуна» відповідно до умов договору здійснив поставку товару на склад покупця із залученням перевізника ПП «Властранс», про що свідчать товарно-транспортні накладні від 11 лютого 2022 року №3, №4, від 28 лютого 2022 року №5, №6, від 01 березня 2022 року №7, від 18 березня 2022 року №8, №9, від 29 березня 2022 року №10, №11, від 04 квітня 2022 року №10, №12, від 29 квітня 2022 року №13,№14 (а.с.91-92, 98-99, 104, 109-110, 115-116, 121-122, 127-128 том 1).

ТзОВ «Профуна» за фактом відвантаження товару виписані та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні: від 11 лютого 2022 року №3, від 28 лютого 2022 року №4, від 01 березня 2022 року №6, від 18 березня 2022 року №7, від 29 березня 2022 року №8, від 04 квітня 2022 року №9, від 29 квітня 2022 року №10 (а.с.93-96, 100-102, 105-107, 111-113, 117-119, 123-125, 129-131 том 1).

У розумінні абзацу третього пункту 201.10 статті 201 ПК України податкові накладні, складені та зареєстровані в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг (ТзОВ «Профуна») є для покупця (ТзОВ «Волиньфур») підставою для віднесення сум ПДВ, сплаченого у ціні товару, до податкового кредиту.

Податкові накладні, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні на перевезення кормів, придбаних у ТзОВ «Профуна» у лютому-квітні 2022 року досліджувалися під час перевірки та їх відомості наведено у додатку до акта перевірки (а.с.234 том 1).

Аналіз наведених первинних документів у контексті умов договору дає підстави для висновку про те, що ТзОВ «Волиньфур» не укладало договору із перевізником ПП «Властранс», а ТзОВ «Профуна» за власний рахунок здійснювало постачання товарів за умовами договору від 03 січня 2020 року №03/01-20; перебування водія ОСОБА_3 (здійснював перевезення вантажів) у трудових чи інших відносинах з ПП «Властранс» жодним чином не впливає на господарські операції між ТзОВ «Волиньфур» та ТзОВ «Профуна». Також відповідач в акті перевірки сам вказав, що ПП «Властранс» виписало по наданих автопослугах ТзОВ «Профуна» податкові накладні, однак їх реєстрацію в ЄРПН зупинено ДПС.

У листі ДПС України від 29 березня 2023 року №525/ЗШ/99-00-21-03-02-10 також зазначено, що товарно-транспортна накладна не є документом, який містить інформацію для визначення об`єкта оподаткування ПДВ.

Суд погоджується із позивачем, що покупець на має обов`язку вимагати від контрагента документи, що підтверджують придбання останнім товарів у ланцюгу постачання та перевіряти код УКТ ЗЕД.

У постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі № 815/4992/16 сформовано правовий висновок, що ЄРПН містить відомості щодо операцій з придбання та реалізації, які супроводжувались оформленням податкових накладних. Разом з тим платник податків не позбавлений можливості придбавати той чи інший товар у постачальників, які не є платниками ПДВ, і в такому випадку відомості щодо господарських операцій в ЄРПН не відображаються. У будь-якому випадку, реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою, якою дозволяють їх умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2020 року у справах №813/7081/14, №814/120/15, від 03 жовтня 2019 року у справі №813/4079/15, від 10 вересня 2019 року у справі №814/2412/17, від 02 квітня 2020 року у справі №160/93/19, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19 та ін. наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами. Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки під час складення такої аналітичної інформації будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, про що свідчить відсутність актів зустрічної звірки контрагентів позивача з відображенням в ньому окремих відомостей (постанова Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/16272/13-а).

Отже, беручи до уваги наведене, сам факт поставки товару ТзОВ «Профуна», його найменування та кількість на користь ТзОВ «Волиньфур» підтверджується видатковими накладними, що відповідають формі первинного документа згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Саме оформлення видаткових накладних на партію товару та рахунка умовами договору поставки кормів визначено тими документами, що супроводжують товар (пункт 3.4 договору); при цьому складання (надання) актів передачі товару, сертифікатів чи ін. не вказано як обов`язкову умову у договорі.

З приводу інших доводів відповідача в акті перевірки та ідентичним - у відзиві на позов, зокрема, про те, що за даними бухгалтерського обліку на балансі ТзОВ «Волиньфур» не перебуває холодильне обладнання, послуг оренди такого обладнання від інших контрагентів підприємство також не отримувало, то суд зауважує, що в пункті 2.8 того ж таки акта перевірки зазначено про експлуатацію морозильної камери в АДРЕСА_1 - за адресою орендованого виробничого приміщення на підставі договору оренди від 02 серпня 2021 року, укладеного між позивачем (орендар) та ФОП ОСОБА_2 (орендодавець), яке у свою чергу передано позивачем у суборенду ТзОВ «Профуна» на підставі договору оренди від 25 лютого 2022 року для зберігання нехарчових продуктів у стані глибокої заморозки. Про оплату ТзОВ «Профуна» компенсації вартості електроенергії та за суборенду приміщення позивач надав суду виписки з банківського рахунку (а.с.31-38 том 2).

Під час перевірки посадові особи ТзОВ «Волиньфур» пояснювали, що саме у цьому складському приміщенні зберігався корм, придбаний у ТзОВ «Профуна».

В додаткових письмових поясненнях суду позивач пояснював, що відповідно до товарно-транспортних накладних поставка ТзОВ «Профуна» кормів здійснювалася у село Підгірне, на ферму, а решта кормів залишалась у селі Крупа по вулиці Сонячній, 15Г (нежитлове приміщення площею 265 кв.м). Надалі доставка кормів з села Крупа на ферму (44,7 км) здійснювалось за потребою власним транспортним засобом ТзОВ «Волиньфур» - автомобілем Fiat Fullback, загальний вантажний пікап, що належить товариству на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_1 від 06 травня 2021 року (а.с.20 том 2), що дозволяє перевозити по 900 кг за один рейс.

Судом взято до уваги, що основним видом діяльності ТзОВ «Волиньфур» є розведення інших тварин (основний), неспеціалізована оптова торгівля; оптова торгівля живими тваринами; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах. Такі відомості наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16 том 1).

В акті перевірки (пункт 2.8) відображено, що свою діяльність ТзОВ «Волиньфур» здійснює звірофермі за адресою: Волинська область, село Підгірне, вулиця Польова, 1Б. За цією адресою позивач має бочку (резервуар для зберігання нафтопродуктів), використовує морозильну камеру у виробничому приміщенні у селі Крупа по вулиці Сонячній, 15Г. Про зазначені об`єкти до податкового органу подані повідомлення за формою №20-ОПП.

Тобто, відповідач перевірив фактичну спроможність здійснення товариством господарської діяльності. При цьому придбання у ТзОВ «Профуна» товару (кормів) відповідає основному виду господарської діяльності позивача, тобто, використання придбаного товару під час розведення норок на фермі обумовлене розумними економічними причинами.

Під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки на вимогу ГУ ДПС У Волинській області (а.с.226 том 1) позивач провів інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, запасів, готової продукції. За результатами інвентаризації складено інвентаризаційні описи (а.с.228-232 том 1), у яких контролюючим органом не встановлено розбіжностей фактичних даних з даними бухгалтерського обліку.

За змістом акта перевірки у звітному періоді позивач не оформляв взаємовідносин з ризиковими контрагентами, відображення яких в бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення в декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування (сторінка 7 акта перевірки). Акт перевірки також не містить висновків про нереальність господарських операцій, що стали підставою для формування податкового кредиту.

Наведене у сукупності, на думку суду, вказує на безпідставність висновків про завищення позивачем податкового кредиту, сформованого за операціями придбання кормів від ТзОВ «Профуна» на загальну суму 483713,00 грн, у тому числі у сумі 189032,00 грн у лютому, у сумі 170672,00 грн у березні та у сумі 124009,00 грн у квітні 2022 року.

Відповідно до підпункту 3.3.2 пункту 3.2 акта перевірки (сторінка 17) перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 330940,00 грн, встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування на загальну суму 282472,00 грн. Так у додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» до декларації за квітень 2022 року ТзОВ «Волиньфур» до складу бюджетного відшкодування включено суму 282472,37 грн за серпень 2021 року по контрагенту ТзОВ «Профуна». Аналізом зареєстрованих ТзОВ «Профуна» в ЄРПН податкових накладних встановлено невідповідність у датах, номенклатурі та коду товару УКТ ЗЕД при їх придбанні постачальником та безпосередньої реалізації на адресу ТзОВ «Волиньфур». Зокрема, ТзОВ «Профуна» реалізовано ТзОВ «Волиньфур» субпродукти курячі нехарчові (код УКТ ЗЕД 504000000) в кількості 154997 кг, гемоглобін яловичий (код УКТ ЗЕД 511998590) в кількості 3670 кг, олію соняшникову нерафіновану (код УКТ ЗЕД ) в кількості 0,699 т (податкові накладні від 10 серпня 2021 року №25 та від 27 серпня 2021 року №27), при цьому у січні-серпні 2021 року ТзОВ «Профуна» придбало киші заморожені (код УКТ ЗЕД 207149900 та 207); гемоглобін 92В (код УКТ ЗЕД 511998590), а олію соняшникову нерафіновану - у серпні 2020 року, термін придатності якої згідно з ДСТУ 4492:2005 - 4 місяці.

Як стверджується в акті перевірки, ГУ ДПС у Волинській області направило запит до ГУ ДПС у Житомирській області від 23 вересня 2022 року №1374/7/03-20-07-01-07 щодо підтвердження чи спростування господарських відносин ТзОВ «Волиньфур» із ТзОВ «Профуна» та станом на 10 жовтня 2022 року відповідь не надходила.

Відповідач вважає, що вказане не дає можливості підтвердити, що суми ПДВ, сплачені ТзОВ «Волиньфур» для ТзОВ «Профуна» та заявлені першим до бюджетного відшкодування, сформовані з дотриманням вимог пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, внаслідок чого у позивача відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування по контрагенту ТзОВ «Профуна» на суму 282472,37 грн (податкові накладні від 10 серпня 2021 року №24 та від 27 серпня 2021 року №26).

Надаючи оцінку цим висновкам, судом встановлено, що ТзОВ «Волиньфур» мали відносини із ТзОВ «Профуна» на підставі договору від 05 грудня 2019 року №05/12-12 (а.с.29-30 том 1). В матеріалах справи наявні копії видаткових накладних від 10 серпня 2021 року №24, від 20 серпня 2021 року №25, від 27 серпня 2021 року №26, від 31 серпня 2021 року №27 (а.с.49 том 1), товарно-транспортних накладних від 10 серпня 2021 року №Р24, від 20 серпня 2021 року №Р25, від 27 серпня 2021 року №Р26, від 31 серпня 2021 року №Р27 (а.с.32-33, 38-39, 45-46, 50-51 том 1), зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних від 10 серпня 2021 року №24, від 20 серпня 2021 року №25, від 27 серпня 2021 року №26, від 31 серпня 2021 року №27 (а.с.34-36, 40-42, 47-48, 52-55 том 1).

Відповідач не заперечує наявність у позивача первинних документів, складених у зв`язку із поставкою йому товару, оплату товару, про що складено додаток до акта перевірки (а.с.233 том 1). Однак в акті перевірки зробив висновок про відсутність у позивача права на бюджетне відшкодування у сумі 282472,37 грн (податкові накладні від 10 серпня 2021 року №24 та від 27 серпня 2021 року №26) через неможливість підтвердити з боку контролюючого органу, що суми ПДВ сплачені ТзОВ «Волиньфур» з дотриманням вимог пункту 200.1 та абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України (не надійшла відповідь ГУ ДПС у Житомирській області по контрагенту ТзОВ «Профуна» та з огляду на пункт 3.2. акта перевірки).

Суд зазначає, що висновки про не підтвердження контролюючим органом окремих показників податкової звітності з від`ємним значенням податкового кредиту, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, ґрунтується на суб`єктивній оцінці відповідачем досліджених документів, наданих платником, а також даних бухгалтерського обліку. При цьому аргументи відповідача про порушення ТзОВ «Волиньфур» податкового законодавства зроблені на підставі податкової інформації, що міститься в базах даних контролюючого органу (ЄРПН, АІС «Податковий блок» і т.п.) про діяльність контрагента позивача - ТзОВ «Профуна».

Суд не заперечує можливість використання для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань податкової інформації, яка зберігається в Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що передбачено статтею 74 ПК України. Пунктом 83.1 статті 83 ПК України також передбачено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, у тому числі податкова інформація.

Однак відповідно до правового висновку у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №805/5017/15-а будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань. Податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом, бо не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів.

З приводу тверджень відповідача про ненадання під час перевірки усіх документів, то суд зазначає, що пункт 2.14 акта перевірки містить опис документів, які позивачу необхідно було надати. Однак матеріали справи не містять сформованої платнику податків (позивачу) вимоги контролюючого органу надати ті документи, про ненадання яких йдеться в тому ж пункті акта перевірки, як і не надано сам акт про ненадання документів платником на вимогу податкового органу. Крім того, в контексті положень пункту 44.1 та 44.6 ПК України щодо підтвердження показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, первинними документами, регістрами бухгалтерського обліку, інформацією, пов`язаною з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, у строк до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 ПК України, то для платника податків настають наслідки (вважається, що такі документи у нього відсутні) лише у разі ненадання тих документів, про які йдеться у пункті 44.1 Кодексу, а не будь-яких. При цьому сертифікати якості, товарно-транспортні накладні на транспортування (на транспортування норок у село Сінгури, кормів із села Крупа), документи складського обліку на оприбуткування кормів, документи про облік фактичних витрат на електроенергію, використану у селі Крупа, не є первинними документами за господарськими операціями з поставки товару (кормів) чи послуг забою.

У постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №810/2202/16 сформовано правовий висновок, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

За змістом висновків у постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19 відсутність у платника податків сертифікатів якості товару, за наявності доказів фактичного отримання товару та його використання в господарській діяльності, не може позбавляти такого платника права на формування податкового кредиту за відповідними господарськими операціями, оскільки податкове законодавство не пов`язує таке право з наявністю у платника податку сертифікатів якості товару.

У свою чергу в акті перевірки відсутні висновки про нереальність господарських операцій ТзОВ «Волиньфур» із ТзОВ «Профуна». В описовій частині розділу ІІІ акта перевірки констатовано про позивач не оформляв відносин з ризиковими контрагентами, відображення яких в бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення в декларації від`ємного значення з ПДВ, а вже у пункті 3.2 акта перевірки висновок про завищення податкового кредиту мотивований внесенням контрагента позивача ТзОВ «Профуна» до ризикових (як такого, що відповідає пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку). Наведене свідчить про суперечливість власних висновків податкового органу.

Також не може залишитися поза увагою та обставина, що відповідач покликається на рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 15 серпня 2022 року №5343, згідно з яким в ході аналізу баз даних ДПС України отримано податкову інформацію про невідповідність обсягів реалізації ТзОВ «Профуна» обсягам придбання товару по кодах УКТ ЗЕД 0504 (субпродукти курячі нехарчові), 0303 (відходи рибні), 2309 (корм екструдований, пшеничний.), 0303 (відходи рибні) 511998590 (гемоглобін). Проте суд зауважує, що виявлення податковим органом факту відповідності ТзОВ «Профуна» критеріям ризиковості платника податку відбулось у серпні 2022 року, тоді як постачання кормів на адресу позивача мало місце у серпні 2021 року, лютому-квітні 2022 року. Тобто, на момент укладання договору та здійснення постачання контрагент позивача не перебував у списку ризикових платників податків, а матеріали справи не містять доказів, що саме поставка товару ТзОВ «Профуна» в адресу позивача відбувалася з будь-якими порушеннями, зокрема, підміною номенклатури товару чи через неспроможність поставити певну кількість того чи іншого товару чи не встановлення джерела його походження.

Попри це позивач надав суду докази, з яких вбачається, що ТзОВ «Профуна» оскаржило у судовому порядку рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 15 серпня 2022 року №5343 (а.с.50-53) та у судовому порядку спростовувало доводи про невідповідність обсягів реалізації товару по кодах УКТ ЗЕД 0504 (субпродукти курячі нехарчові), 0303 (відходи рибні), 2309 (корм екструдований, пшеничний), 0303 (відходи рибні) 511998590 (гемоглобін) обсягам придбання, що зумовлено змішування товарів з різними кодами УКТ ЗЕД у процесі виробництва готової продукції, яку товариство реалізує своїм покупцям.

ГУ ДПС У Волинській області в акті перевірки вказало про направлення ГУ ДПС У Житомирській області запиту від 23 вересня 2022 року №1374/7/03-20-07-01-07 щодо підтвердження чи спростування господарських відносин ТзОВ «Волиньфур» із ТзОВ «Профуна», відповідь на який станом на 10 жовтня 2022 року не надходила. Однак зі змісту рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі №240/4739/23 (а.с.50-53 том 2) є посилання на акт позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Профуна» від 09 вересня 2022 року №5381/06-30-07-02/40350487, проведеної ГУ ДПС у Житомирській області. Оскільки рішення у наведеній справі на час розгляду цієї справи не набрало законної сили, то суд використовує його виключно у цілях інформації.

Суд вважає, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком у постанові Верховного Суду від 09 березня 2019 року у справі №810/302/15.

Ненадходження до ГУ ДПС у Волинській області акта зустрічної звірки (перевірки) не може бути підставою для висновку про те, що господарські операції не відбулися чи відбулися не у тих обсягах чи не щодо того товару, на який у позивача наявні первинні документи та зареєстровані продавцем у ЄРПН податкові накладні, показники якої взяли участь у формуванні податкового кредиту. Відповідач належними та допустимими доказами не довів, що податковий кредит сформований позивачем безпідставно, а право платника податків не може бути поставлене у залежність від своєчасності дій органів податкової служби та злагодженості їхньої роботи як контролюючих органів.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо той заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

При вирішенні цього спору суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 25 серпня 2022 року у справі №826/15890/18 та від 07 грудня 2022 року у справі №200/6156/20-а, відповідно до яких суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної податкової служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Позивач, висловлюючи незгоду з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, до скарги додав додаткові документи на підтвердження господарських операцій, ведення бухгалтерського обліку та показників податкової звітності за спірними операціями в контексті вимог податкового законодавства, оцінку яким не надано контролюючим органом (ДПС України), не наведено мотивів їх відхилення. Те саме стосується відзиву на позов.

Також відповідач не надав доказів про запитування у позивача тих документів, про ненадання яких вказано в акті перевірки, як і складеного акта про ненадання документів.

Рішення контролюючого органу, якщо воно базується виключно на констатації умовного припущення про відсутність документів, підлягає скасуванню, якщо така відсутність документів спростована в суді і встановлена судовим рішенням.

На підставі аналізу норм податкового законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, обставин у справі, суд дійшов переконання, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами його висновки про наявність порушень податкового законодавства з боку позивача, зокрема, про заниження ним податкових зобов`язань, завищення податкового кредиту, а відтак висновки про завищення від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та про відсутність права на бюджетне відшкодування не є доведеними. Як наслідок, прийняті ГУ ДПС у Волинській області податкові повідомлення-рішення від 27 жовтня 2022 року № та №, які ґрунтуються на неповно встановлених обставинах та необ`єктивних висновках акта перевірки, є протиправними і підлягають скасуванню. Таким чином, суд задовольняє позов повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача 14787,04 грн - витрати зі сплати судового збору, 10000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Одночасно суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18 серпня 2022 року у справі №540/2307/21.

У постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 05 березня 2021 року (справа №200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа №520/12065/19), постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), сформульовано правовий висновок про те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання правової допомоги від 22 жовтня 2022 року №20/10-22 (а.с.177 том 1), акт приймання-передачі наданих послуг від 27 лютого 2023 року №1 (а.с.178 том 1). Ці докази є належними та розкривають умови надання правничої допомоги, зміст наданих послуг та їх вартість.

При цьому пунктами 2.2, 3.2.3 вказаного договору визначено фіксовану суму гонорару (10000,00 грн); оплату послуг ТзОВ «Волиньфур» має здійснити протягом 15 календарних днів з моменту скасування податкових повідомлень-рішень у досудовому порядку або в суді першої інстанції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає заявлену суму на правничу допомогу завищеною та необґрунтованою (а.с.164 том 1).

При вирішенні питання компенсації позивачу витрат на правничу допомогу суд врахував складність справи, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, їх обсяг, а також те, що подання заяв по суті справи (у тому числі поданих позивачем), не дало суду можливості розглянути справу за наявними у справі матеріалами, а викликало необхідність перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Тому з огляду на наведене, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на подане заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області необхідно стягнути 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 14787,03 грн, що підтверджуються квитанцією від 25 січня 2023 року №2096, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.15, 154 том 1).

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС У Волинській області необхідно відшкодувати судові витрати на загальну суму 20787,03 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньфур» (45176, Волинська область, Луцький район, село Підгірне, вулиця Польова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 42986558) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 27 жовтня 2022 року № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньфур» судові витрати у сумі 20787,03 грн (двадцять тисяч сімсот вісімдесят сім грн 03 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повний текст рішення складено 16 червня 2023 року