Справа № 240/8453/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/8453/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому, з урахування уточненої позовної заяви (вх.№32708/21 від 15.06.2021), просить:

- визнати протиправною відмову Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо ненадання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення підсобного господарства за клопотанням від 19 березня 2021 року;

- скасувати рішення восьмої сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання від 21 квітня 2021 року №326 в частині відмови в наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення підсобного господарства згідно клопотання від 19 березня 2021 року;

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути її клопотання від 19 березня 2021 року та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення підсобного господарства згідно заяви від 19 березня 2021 року з послідуючою передачею в приватну власність.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що 19.03.2021 вона звернулась до Брусилівської селищної ради із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради (бувшої Озерянської сільської ради). Однак, рішенням восьмої сесії Брусилівської селищної ради VIII cкликання від 21.04.2021 №326 їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що зазначена в графічних матеріалах земельна ділянка знаходиться на земельному масиві загальною площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103, який перебуває у користуванні громадян. Позивач вважає, що така відмова у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України, а тому вона звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/8453/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Брусилівська селищна рада подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію селищна рада зазначила, що за результатами розгляду на восьмій сесії Брусилівської селищної ради восьмого скликання клопотання ОСОБА_1 було встановлено, що зазначена нею в графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування земельна ділянка, розташована на земельному масиві площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103. Право комунальної власності Брусилівської селищної ради на земельну ділянку площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у праві його здійснення, а тому Брусилівська селищна рада має право на власний розсуд розпоряджатися майном комунальної власності. Вказує, що на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 №000025 земельна ділянка площею 51,7 га, яка знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103, передана у постійну користування СФГ "Нива"; на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 №000008 земельна ділянка площею 4,98 га, яка знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103, передана у постійне користування СФГ "Чмиль"; на підставі державного акта на право постійного користування серії ЖТ 23 №000034 земельна ділянка площею 50,0 га, яка знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103, передана у постійне користування СФГ "Нона"; на підставі державного акта на право постійного користування ЖТ 23 №000007 земельна ділянка площею 5,01 га, яка знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103, передана у постійну користування СФГ " ОСОБА_2 ". Відтак, оскільки бажана позивачем земельна ділянка, розташована на земельному масиві за кадастровим номером :05:000:8103, який перебуває в постійному користуванні громадян, селищною радою було прийнято рішення від 21.04.2021 №326, яким відмовлено ОСОБА_1 у передачу у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради. На переконання відповідача вказане рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому Брусилівська селищна рада просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що загальна площа земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103 становить 117,9742 га. Згідно інформації, зазначеної Брусилівською селищною радою у відзиві на позовну заяву, в постійне користування із земельного масиву за кадастровим номером :05:000:8103 передано лише 111,69 га (51,7 га + 4,98 га + 50,0 га + 5,01 га). Відтак, не надана нікому в постійне користування частина земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103 становить 6,2842 га, а тому позивач вважає, що їй протиправно відмовили у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га.

Брусилівська селищна рада подала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказала, що на зазначеній позивачем земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га розташовані земельні ділянки селянських фермерських господарств, а які їх власники мають державні акти на право постійного користування землею. При цьому в наданих позивачем графічних матеріалах не міститься конкретне зазначення місця розташування земельної ділянки розміром 2,0 га на земельному масиві площею 117,9742 га, хоча, зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника. Відтак, зазначену позивачем на викопіюванні земельну ділянку не можна вважати такою, що містить місце розташування бажаної земельної ділянки, оскільки на карті вказані графічні межі території земельної ділянки площею 117.9742 га, до складу якої входять окремі земельні ділянки, а не конкретно визначена земельна ділянка, яку позивач прагне отримати у власність.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Брусилівської селищної ради із заявою (вх.№Г-1826), в якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради (бувшої Озерянської сільської ради) Житомирської області (а.с.7). До вказаної заяви позивач долучила графічні викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За наслідками розгляду вказаної заяви Брусилівська селищна рада на восьмій сесії VIII cкликання прийняла рішення від 21.04.2021 №326, в пункті 16 якого відмовив ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами села Биків Брусилівського району Житомирської області (а.с.8).

Зазначеною у вказаному рішенні підставою для відмови стало те, що земельна ділянка, яка зазначена ОСОБА_1 у графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування, знаходиться на земельному масиві за межами населеного пункту - села Биків Брусилівського району Житомирської області загальною площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103, який перебуває у постійному користуванні громадян.

Вважаючи, що вказане рішення Брусилівської селищної ради протиправним, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 1 та 2 статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадить, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналогічні норми передбачені в пунктах "а" та "б" частини 1 статті 12 ЗК України, згідно з якими до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок виключно на пленарних засіданнях ради.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Крім того, частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

При цьому, визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної чи міської ради. При цьому строк розгляду відповідним орган місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність становить один місяць.

Крім того, норми статті 118 Земельного кодексу України визначає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, визначених в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 , звертаючись до Брусилівської селищної ради із заявою (вх.№Г-1826 від 19.03.2021), просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради. Однак, рішенням восьмої сесії Брусилівської селищної ради VIII cкликання від 21.04.2021 №326 (пункт 16) їй було відмовлено, у передачі у власність вказаної земельної ділянки у зв`язку з тим, що зазначена в графічних матеріалах бажана земельна ділянка знаходиться на земельному масиві загальною площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103, який перебуває у користуванні громадян.

Суд звертає увагу, що позивач, звертаючись із заявою (вх.№Г-1826 від 19.03.2021) просила у відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не про передачу їй у власність цієї земельної ділянки.

В той же час, як вбачається зі змісту рішення восьмої сесії Брусилівської селищної ради VIII cкликання від 21.04.2021 №326 (пункт 16), приймаючи його відповідач вирішував питання щодо наявності підстав саме для передачі у власність земельної ділянки та не вирішував питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Суд відмічає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність згідно норм Земельного кодексу України не є тотожними поняттями.

Зазначене свідчить про те, що заява позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою не розглянута відповідачем належним чином та рішення по суті поставлених у ній питань не прийнято.

Суд звертає увагу на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не гарантує подальшого позитивного рішення про надання її у власність.

Відповідно до положень законодавства у сфері земельних відносин отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування особі, яка звернулась із відповідним клопотанням. Суд зазначає, що проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правоустановлюючим документом, а тому не може порушити права третіх осіб на користування цією земельною ділянкою (у разі її перебування у користуванні цих третіх осіб).

Вказані висновку зазначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 361/2562/16-а.

Суд також зауважує, що висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, суд звертає увагу, що з наявної у матеріалах справи інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:8103 (а.с.9) встановлено, що цільове призначення вказаної земельної ділянки: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Відомостей про те, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні громадян інформація з Державного земельного кадастру не містить.

Відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідачем, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо перебування вказаної земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103 у постійному користуванні громадян.

Крім того, суд зазначає, що посилання відповідача на інформацію з листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 07.03.2019 №18-6-0.9-1591/2-19, не дозволяє однозначно стверджувати про передачу усього обсягу земельного масиву площею 117,9742 га за кадастровим номером :05:000:8103 іншим громадянам.

Отже, відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, суд вважає, що заява позивача не вирішена по суті поставлених у ній питань, а тому, спірне рішення восьмої сесії Брусилівської селищної ради VIII скликання від 21.04.2021 №326, а саме його пункт 16 про відмову ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту села Биків Брусилівського району Житомирської області не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення підсобного господарства, з послідуючою передачею в приватну власність.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх передбачених нормами статті 118 Земельного кодексу України умов для прийняття рішення про надання такого дозволу.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку документації із землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх умов необхідних для видачі такого дозволу призведе до втручання в дискреційні повноваження.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача (вх.№Г-1826 від 19.03.2021) про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, за результатами розгляду вказаної справи дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 908,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір належить стягнути відповідача у повному розмірі.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (вул.М.Іларіона, 50, смт.Брусилів, Житомирська область, 12601; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 16 рішення восьмої сесії Брусилівської селищної ради VIII cкликання від 21.04.2021 №326 про відмову ОСОБА_1 у передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0 га, розташованої за межами населеного пункту села Биків Брусилівського району Житомирської області.

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№Г-1826 від 19.03.2021) про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами за межами населеного пункту села Биків Брусилівського району Житомирської області, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович