Справа № 691/260/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року № 691/260/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту патрульної поліції до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: до Городищенського районного суду Черкаської області звернувся Департамент патрульної поліції (далі по тексту позивач, Департамент) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту відповідач, ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ)), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №70989430 від 10.02.2023 в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що не погоджується з оскаржуваною постановою, оскільки в межах ВП №70989430 у порядку примусового виконання виконується рішення майнового характеру, а тому виконавчий збір має обчислюватися у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом. Позивач вважає неправомірним обчислення виконавчого збору на підставі положень частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 позов Департаменту до ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби ( у порядку частини п`ятої статті 287 КАС України) передано до Київського окружного адміністративного суду за підсудністю.

29 березня 2023 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №691/260/23 та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано від відповідача матеріали виконавчого провадження №70989430.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.

Відповідач, заперечуючи у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог, зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; виконавчий збір розраховано, виходячи з положень частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням виконавчого документа про примусове виконання рішення немайнового характеру.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 29.09.2022 у справі №580/1855/22, провадження №2-а/691/13/22, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 та від 12.04.2023, визнано дії Департаменту патрульної поліції протиправними, зобов`язано Департамент патрульної поліції повернути неправомірно стягнуті та отримані кошти від ОСОБА_1 , а саме штраф у розмірі 680,00 грн; стягнуто з Департаменту патрульної поліції компенсацію за сплачений виконавчий збір у розмірі 68,00 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 168,00 грн, а всього 236,00 грн на користь ОСОБА_1 ; стягнуто з Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн та понесені правові витрати у розмірі 6000,00 грн, всього 6992,40 грн на користь ОСОБА_1 .

На виконання зазначеного рішення Городищенським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист про зобов`язання Департаменту патрульної служби повернути неправомірно стягнуті та отримані кошти від ОСОБА_1 , а саме штраф у розмірі 680,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ) Пилипчуком Костянтином Ростиславовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №580/1855/22, виданого 27.12.2022 Городищенським районним судом Черкаської області про зобов`язання Департаменту патрульної поліції повернути неправомірно стягнуті та отримані кошти від ОСОБА_1 , а саме штраф у розмірі 680,00 грн; стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26800,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем даної постанови в частині стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частини першої статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до пункту 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до частин першої четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання і є обов`язковим рішенням державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2023 ВП №70989430 в оскаржуваній частині державним виконавцем застосовано положення частини третьої статті 27 Закону №1404-VІІІ, а саме: стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, у сумі 26800,00 грн.

Водночас, позивач вказує на необхідність застосування до спірних відносин положень частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, яка передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню.

З урахуванням означеного, дослідженню підлягає питання віднесення виконавчого документа до категорії майнового чи немайнового характеру.

Суд зауважує, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, у справах, у яких предметом спору є визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості, ціна позову (і відповідно ставка судового збору за його подання до суду) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі N 907/9/17.

Натомість до позовних вимог немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Наведене кореспондується з положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ, за змістом якої немайновими рішеннями є рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Водночас, суд зазначає, що, незважаючи на наявність у виданому Городищенським районним судом Черкаської області виконавчому листі вимог зобов`язального характеру, фактично такі вимоги вказують на наявність у стягувача за виконавчим листом права на отримання чітко зазначеної грошової суми від боржника. Тобто, даний виконавчий лист безпосередньо впливає на майнові інтереси стягувача, а тому вочевидь носить майновий характер.

Таким чином, враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) виконувалося рішення майнового характеру, а тому сума виконавчого збору, яка підлягала стягненню, мала б розраховуватися, виходячи з розміру 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом у відповідності до частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, тобто виходячи із суми, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 .

Проте, приймаючи постанову від 10.02.2023 ВП №70989430 в оскаржуваній частині, державним виконавцем безпідставно визначено розмір виконавчого збору, який належить стягнути з боржника в сумі 26800,00 грн як за виконання судового рішення немайнового характеру. Зазначене вказує на невідповідність зазначеної постанови в оскаржуваній частині положенням частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у цій частині.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі як таких, що підтверджуються документально та нормативно, не спростовані відповідачем у ході судового розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи відсутність витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пилипчука Костянтина Ростиславовича у виконавчому провадженні ВП №70989430 від 10.02.2023 в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Дудін С.О.