Справа № 280/1780/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 червня 2023 року Справа № 280/1780/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом до ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання дій державного виконавця незаконними,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту - відповідач) про визнання дій державного виконавця незаконними

Справі за цією позовною заявою присвоєно, №280/1780/22 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Позовна заява подана, без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України. Тому, 03 лютого 2022 року ухавлою суду позовна заява була залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Позивачем 22 лютого 2022 року усунені недоліки позовної заяви, шляхом направлення уточненої позовної заяви, до якої долучена заява про ознайомлення з виконавчим провадженням № 54432653, а також міститься прохання позивача про поновлення строку звернення до суду та відкриття провадження у справі.

Таким чином, уточнена позовна заява судом прийнята та 26 вересня 2022 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк. Відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказуэ на те, що державним виконавцем не вірно застосована норма чинного законодавства, яка регулює порядок, спосіб, прийняття постанов про стягнення виконавчого збору, а також те, що, обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення.

Крім цього, законодавством чітко визначено, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми. При стягненні виконавчого збору, без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду. У той же час, державний виконавець не здійснював фактичного виконання судового рішення, оскільки жодних дій та стягнення заборгованості за виконавчими документами не було, а тому постанова про стягнення виконавчого збору є незаконною.

Позивач просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Гостіщевої Тетяни Миколаївни від 05.10.2016 № 52384892 про стягнення виконавчого збору з позивача в розмірі 550244,85 грн.

Заперечення проти позовних вимог викладено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 02 лютого 2023 року за вх. № 5022. Представник відповідача, у відзові зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору від 05.10.2016 у виконавчому провадженні № 52384892 винесена у відповідності з законодавством, позовна заява необґрунтована та не містить жодного доказу, на якому б ґрунтувались звинувачення, щодо винесення незаконної постанови. Позивачем пропущенний строк звернення до суду, для оскарження постанови державного виконавця, без поважних причин, а тому не підлягає поновленню. Тому просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На відзив позивачем надане письмове заперечення, яке надійшло до суду 03.02.2023. Із тексту заперечення вбачається, що позивач не згоден з позицією відповідача просить поновити строк звернення до суду, пропущений з поважних причин, наполягає на задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

На письмові заперечення позивача, представником відповідача 14.02.2023 надіслано до суду письмовий відзив на заперечення, зі змісту якого вбачається, що відповідач не згоден з доводами позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, просить суд: відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

18.07.2007 мiж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договiр № ZPLOGA00000294, за умовами якого позивач отимав кредит у cyмi 70000,00 доларiв США зi сплатою вiдсоткiв за користування кредитом у розмiрi 11,04 % на piк на суму залишку заборгованостi за кредитом з кiнцевим терміном повернення кредиту l7.07.2017.

В цей же день, 18.07.2007 мiж ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договiр iпотеки з метою забезпечення виконaння кредитного договору № ZPLOGA00000294. За умовами якого було передано в iпотеку житловий булинок за адресою: АДРЕСА_1 .

10.12.2015 рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської областi у справi № 467/973/5-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публiчного акцiонерного товариства Комерцiйний банк «ПриватБанк» заборгованiсть за кредитом - 66912,86 доларiв США, що еквiваленто 1 457З62 грн 08 коп, заборгованiсть за процентами за користування кредитом - 64482,44 доларiв США, що еквівалентно 1404427 грн 52 коп., заборгованiсть по комісії за користування кредитом - 8820 доларiв США, що еквiвалентно 192099 грн 59 коп., пеню за несвосчаснiсть виконання зобовязань за договором - 100424,81 доларiв США, що еквiвалентно 2187252 грн 34 коп., штраф (фiксована частина) - 11,48 доларiв США, що еквівалентно 250 грн, штраф (процентна складова) - 12032,01 доларів США, що еквівалентно 262057 rрн 16 коп., а всього стягнути 5502448 (пять мiльйонiв п`ятсот двi тисячi чотириста сорок вісім) грн 68 коп., а також судовий збiр у розмiрi 3644 грн 00 коп.

На виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської областi від 10.12.2015 видані виконавчі листи:

- Виконавчий лист 467/973/15-ц про стягнення борry з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованiсть за кредитом - 66912,86 доларiв США, що еквiваленто 1 457З62 грн 08 коп, заборгованiсть за процентами за користування кредитом - 64482,44 доларiв США, що еквівалентно 1404427 грн 52 коп., заборгованiсть по комісії за користування кредитом - 8820 доларiв США, що еквiвалентно 192099 грн 59 коп., пеню за несвосчаснiсть виконання зобовязань за договором - 100424,81 доларiв США, що еквiвалентно 2187252 грн 34 коп., штраф (фiксована частина) - 11,48 доларiв США, що еквівалентно 250 грн, штраф (процентна складова) - 12032,01 доларів США, що еквівалентно 262057 rрн 16 коп., а всього стягнути 5502448 (пять мiльйонiв п`ятсот двi тисячi чотириста сорок вісім) грн 68 коп.;

- виконавчий лист на стягнення судового збору.

28.07.2016 мiж ПАТ КБ "Привабанк" та ТОВ "Естейт Селлінгг" на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2061/11 від 05.04.2012 було укладено договiр купiвлi - продажу домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, 28.09.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гостіщевою Т.М. було відкрито виконавче провадження № 52384892 з примусового виконання виконвчих листів № 467/973/15-ц про стягнення з боржника суми боргу та суми судових витрат, та відповідно до статтей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України № 606-XIV) та надано боржнику строк самостійно виконати виконавчий документ до 05.10.2016.

Крім цього, за відсутності підтвердження від боржника про добровільне виконання виконавчого листа № 467/973/15-ц державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гостіщевою Т.М. 05.10.2016 винесено постанову ВП № 52384892 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В постанові про стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем, керуючись ст. 28 Закону україни «Про виконавче провадження» постановлено: стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір, у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню-550244,85 грн. Вказаний строк пред`явлення до виконання постанови терміном в один рік.

Вже, 02.08.2017 у виконавчому провадженні №52384892 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

03.08.2017 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Часюком В.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 54432653 за постановою №52384892 виданої 05.10.2016 про стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача (дії, вчиненні при його прийнятті) як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі передусім регулюються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606 - XIV від 21.04.1999 (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016).

Відповідно до статті 1 Закон № 606 - ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону № 606 - ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина третя статті 27 Закону Закон №606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

За вимогами частини третьої статті 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 28 Закону №606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, позивач, який є боржником у ВП №52384892, у строк, встановлений у постанові державного виконавця від 28.09.2016 (протягом семи днів з моменту відкриття виконавчого провадження) для добровільного виконання виконавчого листа, заборгованість не сплатив. Після закінчення цього строку розпочалося примусове виконання судового рішення.

Системний аналіз наведених вище норм Закону № 606 - XIV вказує на те, що на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 467973/15-ц від 25.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та на момент закінчення строку для добровільного виконання виконавчого документа розмір виконавчого збору визначався, виходячи з 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VІІІ), та втратив чинність Закон №606-XIV (крім статті четвертої, яка втратила чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404 -VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що ВП №52384892 було відкрите під час дії Закону № 606-XIV та продовжено під час дії Закону №1404-VIII.

Законом № 606-XIV, який був чинний станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №52384892 стягнення виконавчого збору пов`язувалось з моментом невиконання виконавчого документа у встановлений державний виконавцем строк, тому 05.10.2016 державним виконавцем прийняте рішення про винесення постанови ВП№52384892 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд звертає увагу, що як на момент відкриття виконавчого провадження (28.09.2016), так і на момент прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (05.10.2016), законодавцем було передбачено обов`язок державного виконавця стягнути виконавчий збір відповідно до суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до спірної постанови від 05.10.2016 виконавчий збір (у розмірі 10 відсотків) державний виконавець розрахував на основі суми, що підлягала примусовому стягненню відповідно до виконавчого листа № 467/973/15-ц від 25.12.2015 про стягнення 5 502 448,68 грн заборгованості за кредитом. Будь-яких заперечень стосовно обчислення розміру виконавчого збору позивачем аб його представником не було наведено у позовній заяві.

Отже, зважаючи на те, що виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV (чинним на дату винесення постанови від 28.09.2016), то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606 - XIV (чинного на той час).

Ці положення, зміст яких зазначено вище, передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (якщо йдеться про примусове виконання рішення майнового характеру).

Крім того, буквальний аналіз положень вказаної статті у зіставленні з обставинами цієї справи дає підстави стверджувати, що відсутність повного фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання згаданого виконавчого документа, не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, що й було зроблено.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на добровільне виконання рішення, суд вважає, що здійсненні державним виконавцем заходи та вчинені ним в межах виконавчого провадження дії, фактично є діями з примусового виконання рішення суду№ 467/973/15-ц у виконавчому провадженні №52384892 від 28.09.2016.

Таким чином, приймаючи оскаржувану постанову від 05.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 550244,85 грн у ПВ №52384892 державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а тому оскаржувана постанова про стягнення виконавчого прийнята відповідачем на підставі та в межах повноважень, визначених правовими положеннями, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, є правомірною та не підлягає скасуванню.

Також суд вважає безпідставним твердження позивача про відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору у зв`язку з тим, що фактичного стягнення за виконавчим документом здійснено не було, оскільки за наведеного правового регулювання, сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

При цьому, суд вважає помилковими посилання позивача в позовній заяві на правові позиції судової практики щодо незаконності стягнення виконавчого збору без реального виконання рішення, а також розміру виконавчого збору справах: 2-1409/11; 910/1587/13; 819/1116/17; 761/11524/15-ц; 824/172/18-а; 802/503/17; 553/196/16; 804/8289/16; 804/8290/16, які не можуть бути взятими до уваги при розгляді даного спору.

Оскільки, з аналізу судових рішень суд вбачає, що зазначені у судових рішеннях предмети позовів (постанови про стягнення виконавчого збору) були прийняті під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VII в різних редакціях, а правове регулювання на час відкриття виконавчих проваджень здійснювалось за Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій державного виконавця незаконними, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 16 червня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький