Справа № 560/10799/23
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

19 червня 2023 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Козачок І.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницього обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 31.08.2021 по 28.02.2022, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.01.2016 по 13.05.2023, індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.08.2021, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 з врахуванням щомісячної додаткової допомоги, одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 33 повних календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, грошове забезпечення за період з 30.01.2020 по 31.08.2021 виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік (01.01.2020, 01.01.2021), грошову допомогу на оздоровлення за 2020-2021, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби та грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням станом на 01.01.2020, 01.01.2021.

Предметом спору у цій справі фактично є оскарження бездіяльності відповідача щодо невиплати всіх грошових сум, на які мав право позивач, при звільненні.

Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції до 19.07.2022 передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX внесені зміни до ст. 233 КЗпП України та викладено її в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (...) Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутись до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні"

Таким чином, кодексом законів про працю України на даний час передбачений спеціальний тримісячний строк звернення до суду у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум коштів при звільненні.

Цей строк починає перебіг з дня одержання особою письмового повідомлення роботодавця щодо нарахованих та виплачених при звільненні коштів ( заробітна плата, грошове забезпечення, інші належні при звільненні виплати)

Як вже зазначалось, зміни, внесені у липні 2022 до Кодексу законів про працю України (в частині строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів ) передбачають, що із заявою про вирішення спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, особа може звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні.

Відтак, можливість звернення до суду з вказаних питань на даний час прямо пов`язується із попереднім одержанням особою повідомлення про розмір належних їй сум виплат ( нарахованих, виплачених, невиплачених тощо) Наявність у справі цих відомостей дає можливість встановити межі та обсяг допущеної роботодавцем бездіяльності, якщо виплата коштів не проводилась, або ступінь протиправності дій, якщо виплата була проведена не у повному обсязі або неправильно.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору він звертався до відповідача із листом, однак відповіді не отримав.

У той же час, на підтвердження зазначеного позивач не надає будь-які належні докази, які б це підтверджували ( у тому числі, але не виключно, квитанцію відділення поштового зв`язку про направлення відповідного листа, заяви або запиту на адресу відповідача, опис вкладення, примірник направленого звернення, корінець повідомлення про вручення поштового відправлення тощо)

Судом також встановлено, що серед позовних вимог є такі, що стосуються нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку її виплати.

Порядок та особливості здійснення компенсації втрати частини доходів врегульовано приписами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III.

Згідно зі ст. 7 Закону відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Аналогічну норму містить п. 8 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 №159.

Стосовно аналогічних правовідносин Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2020 у справі №200/10820/19-а вказує на те, що оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв у виплаті компенсації, право позивача ще не було порушене суб`єктом владних повноважень, тому звернення його до суду з цим питанням є передчасним.

Верховний Суд у постановах від 09 червня 2021 по справі №240/186/20 та від 17 листопада 2021 по справі №460/4188/20 вказав таокж, що необхідною умовою для звернення до суду з вимогами про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання в судовому порядку виплатити вказану компенсацію.

Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, саме з моментом отримання повідомлення - відповіді про відмову у виплаті особі компенсації пов`язується початок перебігу строку звернення до суду з вимогами про зобов`язання її виплатити. Відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання компенсації та зумовлює виникнення у неї права на судовий захист у формі звернення з позовом до адміністративного суду. У постанові від 04 травня 2022 по справі №200/14472/19-а щодо аналогічних правовідносин Верховний Суд не знайшов підстав для відступу від цієї позиції.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів повинні враховувати актуальну правову позицію Верховного Суду.

З огляду на це, законодавцем на даний час передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів, шляхом подання заяви уповноваженому органу, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити до суду.

У той же час встановлено, що позивач не надав будь - які належні докази звернення до відповідача із заявою про виплату відповідної компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Крім того, відповідно до вимог КАС України до позову позивач зобов`язаний надати докази порушення свого права, що б давало суду підстави у подальшому визнати це право порушеним та застосувати відповідні способи захисту.

Відповідно до пункту 4 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спорів у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду у порядку, встановленому законом.

Керуючись пунктом 4 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяІ.С. Козачок