Справа № 160/21596/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/21596/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року

у справі № 160/21596/21

за позовом Державної служби геології та надр України

до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2021 р. Державна служба геології та надр України звернулась до суду з адміністративним позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника від 01.06.2018 року №56468741.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 160/21596/21 в задоволенні адміністративного позову Державної служби геології та надр України - відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови відповідача про арешт майна відсутні, адже позивач не є власником майна, на яке накладено арешт.

Не погодившись з рішенням суду, Державна служба геології та надр України подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 160/21596/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що власником майна КП «Південукргеологія» є держава в особі Державної служби геології та надр України, а висновок суду першої інстанції, що скаржник не є власником спірного майна не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що майно, на яке накладено арешт спірною постановою державного виконавця не є власністю Казенного підприємства «Південукргеологія», а перебуває у останнього на праві оперативного управління, у зв`язку з чим не підлягає арешту.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у зведеному виконавчому провадженні ВП № 56468741, відкритому на підставі судових наказів та виконавчих листів про стягнення заробітної плати, виданих Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, боржником зазначено КП "Південукргеологія", а стягувачем - Савицька І.М.

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС від 01 червня 2018 року по виконавчому провадженню ВП № 56468741 накладено арешт на майно КП "Південукргеологія".

Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані правом Державної служби геології та надр України розпорядитися арештованим майном у порядку, передбаченому Законом України «Про управління об`єктами державно власності».

При цьому позивач у справі, що розглядається, а саме Державна служба геології та надр України не є стороною у зведеному виконавчому провадженні ВП № 56468741, але вважає себе особою уповноваженою власником майна, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні ВП № 56468741, на володіння, користування та розпорядження майном КП "Південукргеологія".

Вважаючи, що спірна постанова державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт майна боржника від 01.06.2018 року №56468741 є протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1, 2 ст. 18 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ст.40 Закону №1404 встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно положень ст. 59 Закону №1404 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що КП "Південукргеологія" є боржником у зведеному виконавчому провадженні ВП № 56468741 по стягненню заробітної плати .

В свою чергу, спірною постановою відповідача від 01 червня 2018 року по виконавчому провадженню ВП № 56468741 накладено арешт на майно боржника КП "Південукргеологія".

Апеляційним судом враховано, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 810-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Державної служби геології та надр» прийнято пропозицію Міністерства охорони навколишнього природного середовища та Державної служби геології та надр щодо передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком до сфери управління зазначеної Служби.

Так, згідно додатку до вищевказаного розпорядження Кабінету Міністрів України до сфери управління Державної служби геології та надр передано цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, зокрема Казенного підприємства "Південукргеологія".

В той же час, приписами ст.2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно положень ст.3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Колегією суддів при перегляді рішення суду у даній справі враховано, що позивачем не подано до матерів справи належних доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили, що спірною постановою відповідача від 01 червня 2018 року по виконавчому провадженню ВП № 56468741 накладено арешт на майно, яке є власністю позивача та зареєстровано за ним.

Натомість, як правильно досліджено судом першої інстанції згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно об`єкти нерухомості, на які накладено арешт спірною постановою, зареєстровані за Державою в особі Міністерства навколишнього природного середовища України, яке відповідно до пояснень самого ж позивача перебуває у стані припинення.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не є власником спірного майна в розумінні діючого законодавства України, на яке накладено арешт постановою державного виконавця від 01.06.2018 року №56468741, а тому відсутні підстави для зняття цього арешту у відповідності до приписів ст. 59 Закону №1404.

З огляду на викладене, доводи скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції, що скаржник не є власником спірного майна, свого підтвердження не знайшли і відповідними доказами позивача, не спростовані. Слід зауважити, що в доводах апеляційної скарги крім посилань на Указ Президента України « Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади » на виконання якого утворено Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України, Державну службу геології та надр України , реорганізувавши Міністерство охорони навколишнього середовища України , та зазначення що вказане Міністерство перебуває у стані припинення і тому власником майна КП « Південукргеологія» є держава в особі Державної служби геології та надр України, інші аргументи відсутні.

В той же час, арешт майна застосовують для забезпечення реального виконання судового рішення, що полягає в обмеженні права боржника володіти, користуватися чи розпоряджатись своїм майном.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 160/21596/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко