Справа № 240/10170/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/10170/22

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

18 травня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) щодо звільнення зі служби без проведення остаточного розрахунку та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за 359 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

26 липня 2022 року за результатами розгляду клопотання відповідача суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі до припинення (скасування) воєнного стану або припинення перебування Військової частини НОМЕР_1 у складі Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 06 березня 2023 року за результатами розгляду клопотання позивача суд поновив провадження у справі, зобов`язав відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали подати суду інформацію про розмір належних ОСОБА_1 при звільненні виплат, а також довідку про розмір нарахованого йому грошового забезпечення за останні два повні місці служби перед звільненням із зазначенням у ній усіх складових, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, а також кількості робочих днів за відповідний період. З огляду на те, що виконання цієї ухвали може бути ускладнено у зв`язку з проведенням на території України військових дій, а тому потребуватиме додаткового часу, який визначити заздалегідь не уявляється за можливе, суд зупинив провадження у справі до дати отримання судом витребуваної у відповідача інформації.

У зв`язку з надходженням до суду витребуваних у відповідача документів та інформації, ухвалою суду від 15 червня 2023 року поновлено провадження у справі.

При вирішенні питання щодо можливості продовження розгляду цієї справи, суд ураховує наступне.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 та наказом командира від 01 березня 2021 року №41 звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу частини.

Проте, під час проходження військової служби з 29 січня 2020 року по 01 березня 2021 року відповідач недоплачував грошове забезпечення та при звільненні зі служби не провів остаточний та повний розрахунок. Належну позивачу суду грошового забезпечення у розмірі 122159,26 грн виплачено відповідачем лише 24 лютого 2022 року.

Посилаючись на те, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив йому належні суми коштів у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з В/ч НОМЕР_1 , відповідно до статті 117 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який тривав з 02 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 цієї правової норми для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині 2 статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 названої правової норми.

Водночас частиною 1 статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині 1 статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина 5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини 2 цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини 1 статті 233 КЗпП України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 09 березня 2023 року у справі №380/493/21 та від 18 травня 2023 року у справі №420/9651/22, визначений у частині 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду підлягає обрахунку з дати, коли відповідач провів повний розрахунок з позивачем.

Як убачається зі змісту позовної заяви, В/ч НОМЕР_1 провела з позивачем повний розрахунок 24 лютого 2022 року.

Однак із позовною заявою до суду ОСОБА_1 звернувся тільки 18 травня 2022 року.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звертаючись із цим позовом до суду ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення, визначений у частині 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та обґрунтованого клопотання про його поновлення суду не подав.

Посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №607/14495/16-ц та від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 суд до уваги не приймає, оскільки такі не є релевантними до спірних правовідносин з огляду на те, що у зазначених справах предметом вирішення виступали трудові відносини у межах цивільного судочинства.

Додатково суд зауважує, що судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 відступила від висновку щодо застосування частини 1 статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом 10 днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ураховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду, наявні підстави для залишення позову без руху та надання позивачу строку для усунення визначених у цій ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Окис