Справа № 357/6252/23
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/6252/23
Провадження № 2-а/357/73/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю., при секретарі Олексієнко Ю. В.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Гажала Ю.Б.;

представник відповідача Іщенко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 8 від 16.05.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 14.06.2023 громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_2 ; 2) скасувати постанову складену заступником начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Щербатюком Ростиславом Володимировичем серії ПН МКО № 002016 від 16.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є громадянином Республіки Вірменія, у 2016 році прибув на територію України, де познайомився з громадянкою України ОСОБА_3 , з якою в подальшому створив сім`ю та проживають в цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак син записаний на прізвище дружини. В подальшому позивач мав намір отримати дозвільні документи для легального проживання в Україні, однак цьому завадили карантинні обмеження, збройна агресія Російської Федерації проти України, служба в лавах ЗСУ та психологічна реабілітація. Вказує, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки при їх складанні працівниками міграційної служби не були забезпечені його права на перекладача, позивач не розуміє українську мову, не може читати, тому при підписанні документів не розумів їх зміст. Також у позивача є побоювання, що при примусовому поверненні до Республіки Вірменія, йому може загрожувати небезпека та тривалий термін ув`язнення за його безпосередню участь у війні на боці України проти росії, враховуючи до кінця політичну невизначеність Вірменії щодо розв`язання росією війни проти України, що відповідачем не враховано.

26.05.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

26.05.2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

29.05.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

15.06.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов з запереченнями на вимоги позивача, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскільки позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні, тому співробітниками відповідача прийняті оскаржувані рішення. Вказано, що підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є в тому числі дії, що порушують правовий статус іноземців та осіб без громадянства. На момент винесення рішення про повернення, позивач не звертався до територіальних підрозділів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, а Вірменія не є в збройному конфлікті з Україною. Зазначено, що спірні правовідносини повинні оцінюватись на відповідність принципу законності. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі..

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, надали пояснення по суті справи, зазначивши, що позивач частково розуміє українську та частково російську мови, адвокат допоможе йому в цьому, тому відсутня необхідність у залученні перекладача. Клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 не підтримують. Відзив на позов отримали та ознайомились з ним.

Позивач в судовому засіданні також зазначив, що 12 років проживає в Україні. Не розумів, що саме він підписував у міграційні службі. Готовий знову піти в ЗСУ і з цього приводу розмовляв з командиром. В нього раніше був контракт на проходження служби. Останній час він жив з дружиною та дитиною в смт. Гребінки. Не міг офіційно зареєструвати шлюб та своє батьківство щодо дитини, оскільки є іноземцем. Також не зміг офіційно зареєструвати місце проживання через відсутність необхідних документів з військової частини. Він звертався до командира, але згодом переходив до іншої військової частини. Не звертався до міграційної служби, оскільки боявся депортації. Після телефонного дзвінка, коли йому сказали прийти і стати на облік, сам прийшов до міграційної служби. Оригінал військового квитка залишився у військовій частині, в нього тільки копія.

Представник позивача в судовому засіданні також зазначив, що Вірменія є членом ОКДБ, члени якої в більшості підтримують росію, тому вважає, що позивачу може загрожувати там переслідування. Крім того, за змістом наказу військової частини про звільнення зі служби вбачається, що контракт на проходження служби є діючим.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зазначивши, що під час складання документів позивач все перечитував, зауважень на вказував. Офіційної дружини та дитини громадян України позивач не має. Позивач сам прийшов до нас, щоб з`ясувати законність свого перебування в Україні. Міграційною службою враховано проходження позивачем військової служби та його особисті дані, тому до позивача не була застосована заборона в`їзду в Україну, штраф мінімальний. В теорії позивач може виїхати та знову заїхати в Україну, але це повноваження прикордонної служби. На час дії контракту позивач міг зареєструвати шлюб та оформити своє батьківство, але з 2016 року нічого не робив. Позивач є звільненим з ЗСУ, а в довідці від дати наказу йому надали шанс залишити Україну без перешкод.

Вислухавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 від 28.10.2016.

Засвідчений переклад паспорта містить відомості про наявність на сторінці 7 штампів перетину кордонів.

В період з 21.04.2022 по 21.12.2022 позивач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою № 36/1176 від 21.12.2022.

В матеріалах справи міститься копія військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 208 ДСК від 21.12.2022, іноземця, який проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України - солдата ОСОБА_2 , стрільця відділення групи служби, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ґ» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за власним бажанням).

Згідно з направленням військової частини НОМЕР_2 № 4/536 від 28.07.2022, у ОСОБА_1 діагностовано акутравму лівого вуха, мігрень, ЗЧМТ, в зв`язку з чим направлено до невропатолога Білоцерківського військового госпіталя.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де батьком дитини зазначено ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_3 , серія свідоцтва НОМЕР_4 від 23.05.2017, актовий запис № 10.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 7 від 15.12.2017, відомості про батька ОСОБА_4 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКО № 002015 від 16.05.2023, складеного завідувачем сектору Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенком А.П., 16.05.2023 о 11:50 год. за адресою АДРЕСА_2 , виявлений громадянин Вірменії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 203 КУпАП.

Вказаний протокол містить пояснення, записані зі слів особи щодо якої складено протокол: «Приїхав на територію України в 2016 році. Через побутові проблеми не зміг вчасно оформити документи на проживання в Україні. З початку військової агресії з боку рф проходив службу в військовому підрозділі ЗСУ. Провину свою визнаю, прошу мене суворо не карати та не забороняти в`їзд в Україну, так як ще маю трьох дітей від двох співмешканок в Україні та маю намір по поверненню в Україну оформити легальне проживання в Україні».

Крім того в протоколі позивачем власноручно записано російською транскрипцією: «Українську мову розумію, свої права буду відстоювати сам», підпис, прізвище, ім`я.

16.05.2023 постановою серії ПН МКО № 002016, складеною заступником начальника відділу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 16.05.2023 о 11:50 год. у АДРЕСА_2 , виявлений громадянин Вірменії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні без документів на право проживання в Україні, чим порушив ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Пом`якшуючою обставиною зазначено: вчинення правопорушення при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин.

Наявна у справі копія постанови від 16.05.2023 містить в собі відомості про отримання її копії позивачем.

Рішенням завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенка А.П. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії № 8 від 16.05.2023 встановлено, що ОСОБА_8 прибув на територію України 20.11.2016 через КПП «Гоптівка». Після закінчення встановленого терміну перебування територію України не залишив, заходів щодо легалізації свого становища не вжив та перебуває в Україні з порушенням вимог чинного законодавства. Після початку збройної агресії з боку рф став на оборону України та проходив службу в ЗСУ. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Вірменії був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП. ОСОБА_6 не має підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну, а нелегальне становище свідчить про те, що ним порушені вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_6 , зобов`язати його покинути територію України у термін до 14.06.2023.

У паспорті позивача поставлено відмітку про прийняте рішення про примусове повернення від 16.05.2023 № 8, встановлено строк для виїзду 30 діб, зобов`язаний залишити територію України до 14.06.2023.

Вказані вище обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно частини 3 статті 3 Закону, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до статті 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 1 угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Вірменія про безвізові поїздки громадян від 23.12.1999, затвердженої постановою КМУ № 12 (12-2002-п) від 10.01.2002, громадяни держави однієї сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у додатку до цієї Угоди, зокрема за паспортом громадянина Республіки Вірменія.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, в редакції Постанови КМ № 163 від 31.03.2015 (далі - Порядок № 150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону, нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Частиною 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 законно прибув в Україну 20.11.2016, але після закінчення 90-денного терміну втратив підстави для подальшого перебування, вчасно не покинув територію України, чим порушив міграційне законодавство України.

З матеріалів справи вбачається, що саме за порушення правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП заступником начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС 16.05.2023 відносно позивача винесена оскаржувана постанова у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн., а також прийнято рішення від 16.05.2023 завідувача сектора протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС про повернення до країни походження або третьої країни.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із матеріалів справи слідує, що обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, позивач посилається на те, що при їх прийнятті уповноваженими особами відповідача не враховано наявність у позивача родини в Україні та не забезпечені його права на перекладача.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, надані позивачем докази щодо наявності в нього родинних зв`язків з громадянами України є неналежними, оскільки не містять інформацію про предмет доказування в цій частині, а тому судом відхиляються.

Також, відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить власноручне пояснення позивача російською мовою про те, що він українську мову розуміє, в судовому засіданні ОСОБА_6 надав пояснення по суті справи та висловив бажання приймати участь в судовому засіданні без перекладача та у присутності адвоката, вказав на проживання в Україні 12 років.

Також суд враховує, що позивач скористався своїм законним правом на оскарження винесених відносно нього рішень за участю адвоката, в судовому засіданні клопотань про надання перекладача не заявляв, правомірність застосування санкцій до позивача переглянуто судом в межах даної справи, а тому вказані доводи не є визначальними при прийнятті судом рішення.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан, який триває станом на день розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Позивач вказує, що при примусовому поверненні до Республіки Вірменія йому може загрожувати небезпека, а також тривалий термін ув`язнення за його безпосередню участь у війні на боці України проти росії.

З відкритих джерел вбачається, що позиція прем`єр-міністра Вірменії Нікола Пашиняна щодо війни в Україні наступна (пряма мова): «Про це ніколи не говорилося вголос, але я думаю, що це видно: у війні з Україною ми не союзник Росії. І наше почуття від цієї війни, від цього конфлікту занепокоєння, тому що вона безпосередньо впливає на всі наші відносини» (друковане видання ТОВ "УП Медіа Плюс" від 02.06.2023 з посиланням на інтерв`ю чеському телеканалу CNN Prima News).

Таким чином, оскільки Республіка Вірменія не є стороною українсько-російської війни, матеріали справи не містять посилання на нормативно-правові акти Вірменії, які передбачають відповідальність за безпосередню участь громадян цієї країни у війні на боці України, суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

Також слід зазначити, що позивач може повернутися не лише до країни походження, а також і до третьої країни, при цьому в оскаржуваному позивачем рішенні відсутня заборона до повернення останнього і в Україну.

З матеріалів справи також встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови були враховані пом`якшуючі обставини, а саме тяжкі особисті чи сімейні обставини, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, тому доводи про їх неврахування не підтвердились.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При прийнятті рішення у даній справі, суд бере до уваги участь позивача в захисті держави Україна від збройної агресії зі сторони рф та вважає поважною причиною відсутність його звернення до органу міграційної служби з лютого 2022 року по грудень 2022 року, однак суд також враховує, що з листопада 2016 року до лютого 2022 року минуло більше п`яти років, а з грудня 2022 року по день винесення даного рішення - 6 місяців, протягом яких позивач не вчинив жодних дій спрямованих на легалізацію його перебування на території України, тобто свідомо нехтував законодавством країни, усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності та повинен був передбачити негативні наслідки.

Під час судового розгляду відповідачем були надані докази вчинення порушення міграційного законодавства позивачем, а тому суд дійшов висновку, що рішення відповідача прийняті без порушення вимог ст. 2 КАС України, що в свою чергу є підставою для залишення цих рішень суб`єкта владних повноважень без змін.

Доводи позивача зводяться до незгоди залишати територію України, однак вказана позиція не може бути єдиною та беззаперечною підставою для задоволення адміністративного позову, зважаючи на триваюче порушення міграційного законодавства України, фактичні обставини цієї справи та надані сторонами докази.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 90, 242-246, 250, 255, 262, 271, 286, 288 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяА. Ю. Цуранов