Справа № 759/6513/23
Суддя: Ул`яновська О. В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6513/23

пр. № 2-а/759/82/23

12 червня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві відділ адміністративної практики, Департаменту патрульної поліції у м. Києві, третя особа: Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державний виконавець Кузьмишин Едуард Миколайович про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у квітні 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати постанову ЕАР №5683904 від 29.07.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, що винесена рядовим поліції батальйону 4 роти 1 УПП у м. Києві ДПП Федотюк Іванною Романівною, якою притягнено до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП протиправною та скасувати її.

Позовні вимоги обґрунтовує, ти що 30.03.2023 позивач дізналася про наявність виконавчого провадження НОМЕР_5 щодо неї, як боржника із Єдиного реєстру боржників, проте до 30.03.2023 їй не було відомо про жодні непогашені боргові зобов`язання та виконавчі провадження, на підставі чого вона звернулася до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 03.04.2023 де їй стало відомо про винесення постанови серії ЕАР №5683904 ДПП УПП у м. Києві щодо неї за ч. 2 ст. 122 КУпАП через водіння автомобіля без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби та стягнення штрафу у розмірі 1020 грн 00 коп. Позивач зазначила, що вказана постанова порушує її права, оскільки вона впливає на її майновий стан через обов`язок оплати штрафу, виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, а також встановлює факт притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що утворить повторність притягнення до відповідальності, а тому із вказаною постановою серії ЕАР №5683904 від 29.07.2022 Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві відділ адміністративної практики позивач не погоджується, вважає її неправомірною, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що правопорушення сталося 29.07.2022 о 22:41:32 у м. Києві біля адреси вул. Велика Васильківська (Червоноармійська) 33, проте позивач 29.07.2022 перебувала у Закарпатській області і ніяк не могла бути учасником дорожнього руху у місті Києві 29.07.2023, а отже відсутня подія адміністративного правопорушення, при цьому позивач дійсно зареєстрована і проживає в м. Києві, але не за адресою зазначеною в оскаржуваній постанові, а за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями в паспорті та техпаспорті позивача (свідоцтві про Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.04.2023, реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ), однак задля уникнення загрози російських ракетних обстрілів в період з 01.04.2022 по 01.10.2022 позивач із донькою через військову агресію російської федерації виїхали із м. Києва і безвиїзно проживали в Закарпатській області весь цей час, що підтверджується актом від 01.04.2023, довідкою від 03.04.2023 ФОП ОСОБА_2 , та періодичними її фото, також вказана постанова містить інформацію, що порушення ПДР зафіксовано патрульним поліцейським порушником на автомобілі «BMW» 3281 д.н.з. НОМЕР_2 , проте позивач не має і ніколи не мала у власності зазначений в оскаржуваній постанові автомобіль, ніколи не отримувала його в тимчасове користування тощо, натомість у її володінні перебуває автомобіль «SKODA FABIA» 2013 д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується відповіддю від 16.11.2022 на запит державного виконавця №150945956 від 09.11.2022 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, який зроблено державним виконавцем в процесі виконавчого провадження, також оскаржувана постанова містить інформацію, що у водія транспортного засобу BMW 3281 д.н.з. НОМЕР_2 на момент порушення ПДР було посвідчення водія НОМЕР_4 від 19.02.2009, однак зазначене посвідчення водія не має жодного відношення до позивача, крім цього, патрульний поліцейський перевіряючи права та «техпаспорт на ТЗ» водія у випадку, якщо це був позивач зафіксував би в якості адреси порушника ПДР саме адресу: АДРЕСА_1 , однак в оскаржуваній постанові надрукованій на аркуші А4, а також оскаржуваній постанові видрукуваній на стрічці зазначено адресу: АДРЕСА_2 , та в постанові у вигляді стрічки у п. 5 зазначено інформацію: «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність): BMW 3281 НОМЕР_2 ОСОБА_3 » в той же час екземпляр оскаржуваної постанови у форматі А4, який заповнювався/редагувався і друкувався відповідачем на комп`ютері не містить в графі «5» інформацію про власника автомобіля порушника - « ОСОБА_3 ». Отже оскаржувана постанова роздрукована у форматі А4 не містить підпису уповноваженої посадової особи Відповідача, не містить підписів особи, що притягується до відповідальності, роздрукована у вигляді стрічки не містить підписів позивача, як особи, яку притягнули до відповідальності, а натомість містить підписи невідомої третьої особи в графі ознайомлення із правами та про отримання екземпляру постанови, постанова виписана невідомій особі, яка є власником посвідчення водія НОМЕР_4 виданого 19.02.2009, яке не належить позивачу; оскаржувана постанова виписана водію автомобіля БМВ 3281 НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_3 як зазначено в оскаржуваній постанові роздрукованій у вигляді стрічки, а не Позивачці, документ сформований в системі «Електронний суд» 09.04.2023, постанова містить адресу порушника ( АДРЕСА_2 ), яка належить родині ОСОБА_3 , а не позивачеві, яка в м. Києві проживає і зареєстрована за іншою адресою ( АДРЕСА_1 ); постанова винесена щодо, нібито, порушення позивачем правил дорожнього руху у м. Києві 29.07.2022 у той час як позивач із родиною із 01.04.2022 по 01.10.2022 безвиїзно перебувала в Закарпатській області та під час винесення оскаржуваної постанови права позивачу згідно ст. 268 КУпАП відповідачем не роз`яснювались, позивач про винесення оскаржуваної постанови не повідомлялася; копія оскаржуваної постанови не оголошувалася, не вручалася і не направлялася поштою чи будь-яким іншим чином, а тому зважаючи на вище наведене, всі наявні докази свідчать про відсутність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила скасувати оскаржувану постанову, з підстав зазначених у позові.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про слухання справи повідомлені належним чином, причини нявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому суд, ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів та на підставі наявних у справі доказів.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 49, 50).

Ухвалою судді від 12.04.2023 зазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 51-53).

Ухвалою судді від 25.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 64, 65).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксованого не в автоматичному режимі Серія ЕАР №5683904 складеної інспектором ПП в м. Київ Федотюк І.Р., 29.07.2022 о 22 год. 45 хв. по вул. Велика Васильківська, 33 у м. Києві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керувала транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_2 без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушила п. 19.1 а. ПДР - порушення водіями ТЗ викор. освітл. Приладів в темну пору добив умовах недостатньої видимості, в тунелях, на підставі чого притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн 00 коп. (а.с. 28).

Згідно п. 7 постанови про адміністративне правопорушення серія ЕАР №5683904 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання цієї постанови органам державної служби подвійний розмір штрафу у розмірі 1020 грн 00 коп. (а.с. 29).

09.11.2022 відносно ОСОБА_1 відкрито у Печерському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_5, про стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративне правопорушення у розмірі 1020 грн 00 коп. (а.с. 24, 30).

ОСОБА_6 31.03.2023 подала до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заяву про ознайомлення з матеріалами ВП НОМЕР_5, яку зареєстрували 03.04.2023 вх. №8140 (а.с. 27).

Климюк в якості доказів її відсутності при ДТП від 29.07.2022 надала наступні докази: дві світлини від 29.07.2022 із геолокацією Перечин, Закарпатська область (а.с. 36, 38); акт виданий комісією у складі голови правління та мешканців ЖБК «Обчислювач-14» про те, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_7 з 01.04.2022 по 01.10.2022 не проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37); довідка від 03.04.2023 підписаної ФОП ОСОБА_2 , який підтверджує, що ОСОБА_1 постійно проживала в Приватній Садибі «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 39).

Згідно інформації з державного реєстру квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_8

28.08.2019 постановою Печерського РВ ДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві накладено арешт на гараж, гаражний бокс в підземному переході за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 40).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги ПДР. За змістом п.1.9 ПДР України особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно діючого законодавства.

Згідно п.19.1 (А) ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені фари ближнього світла.

Нормою ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження поліції. Поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Позивач у своїх вимогах послалася на ту обставину, що під час винесення оскаржуваної постанови права позивачу згідно ст. 268 КУпАП відповідачем не роз`яснювались, копія оскаржуваної постанови Позивачу не оголошувалася, не вручалася і не направлялася поштою чи будь-яким іншим чином, що свідчить про те, що вказана постанова вручена іншій особі, оскільки підпис який міститься у постанові їй не належить.

В оскаржуваній постанові п. 8 позивачу роз`яснено права згідно ст. 208 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, а також із п. 9 вбачається, що копію постанови отримано, що підтверджується підписами у двох пунктах.

Також в якості доказів позивач долучила до матеріалів справи світлини із її зображенням датою та часом, а також геолокацією, як мають підтверджувати її відсутність у момент ДТП.

Проте, надані докази виходять за рамки компетенції суду для їх дослідження, оскільки в такому випадку необхідні спеціальні знання для повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а тому до вказаних доказів суд свідноситься критично.

Згідно ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Згідно ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Однак позивач не зверталася до суду із клопотанням про призначення експертизи з метою належного з`ясування всіх обставин справи.

Що стосується постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на якій, як зазначила, що відсутній підпис, слід зазначити, що вказаний документ роздрукований із електронного носія, що свідчить із посилання в нижній частині вказаної постанови, а також на ній наявна печатка «для документів».

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 встановлено, що діловодство у паперовій формі допускається лише для документів, визначених пунктом 2 цієї Інструкції. До електронних документів, підписаних (погоджених) із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або засвідчених кваліфікованою електронною печаткою, вимагати відтворення візуального підпису або відбитка печатки незалежно від особливостей оформлення документів не допускається.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Як регламентує ч.1, ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18.09.2015 у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посилання позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови на те, що вона його не вчиняла, оскільки в той момент знаходилася в іншому місті, а також дані зазначені відповідачем в оскаржуваній постанові її не стосуються, при цьому зазначила, що при винесені постанови їй не було роз`яснено права згідно ст. 268 КУпАП на думку суду суперечать один одному, а тому вказаними твердженнями не спростовується факт вчинення позивачем порушення вимог п. 19.1 ПДР.

За таких обставин, ураховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у позові та відзиві до нього, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

V. Розподіл судових витрат

у відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 7, 126, 122, 222, 251, 268, 280, 289, 317-1 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», ст.ст. 2, 5, 6, 19, 20, 46, 48, 72-77, 90, 102, 108, 139, 241-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві відділ адміністративної практики, Департаменту патрульної поліції у м. Києві, третя особа: Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) державний виконавець Кузьмишин Едуард Миколайович про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 16.06.2023.