Справа № 160/14922/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/14922/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року в адміністративній справі №160/14922/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради (далі - відповідача), в якому просила: визнати протиправним рішення відповідача від 09.11.2021 року, оформлене довідкою № 0000313, яким не встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року відмовлено у задоволені адміністративного позову.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач не просила суд встановити причинний зв`язок зв`язок смерті ОСОБА_2 , з професійним захворюванням, а просила суд скасувати оскаржуване рішення та зобов`язати Комунальний заклад "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради" повторно розглянути питання встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням.

Позивач вважає, що в даному випадку мало місце грубе порушення законодавства про медико-соціальну експертизу, не були вивчені історії хвороби та встановлені діагнози, проігноровані висновки МСЕК та судово-медичної експертизи, паталого-анатомічного дослідження та рецензія.

Відповідачем, на підтвердження доводів правомірності прийнятого ним рішення, не було надано до справи доказів того, на підставі яких даних та показників, конкретних медичних документів було прийнято рішення щодо відсутності причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю ОСОБА_2 .

Так, матеріали справи не містять жодного такого документа, як і всього пакету документів, які були направлені на розгляд відповідачу з КЗ "Марганецька ЦМЛ "ДОР" у жовтні 2021 року.

Отже, за наявності медичних документів, які безпосередньо підтверджують причинний зв`язок між професійним захворюванням та смертю ОСОБА_2 , відповідачем було прийняте протилежне рішення, яке суперечить наявним у справі доказам. Відповідач формально розглянув надані для дачі висновку документи та прийняв рішення, з яким погодитися не можна.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , якому за наявними у матеріалах справи доказами встановлено безстрокову втрату працездатності внаслідок професійного захворювання, а також третю групу інвалідності. Рішеннями МСЕК у 2001, 2005 та 2007 році встановлено 30%, 45% та 65% втрати працездатності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У лікарському свідоцтві про смерть від 19.10.2020 року № 183 причиною смерті визначено легенева-серцева недостатність; хронічна обструктивна хвороба легень.

Відповідно до рецензії лікаря-патологоанатома КЗ «ДОПАБ» доцента Корнілова Б.Є. від 05.07.2021 року № 01-05/15-21 безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 стала декомпенсація серцевої діяльності наслідок ракової інтоксикації та легенево-серцевої недостатності. Останній сприяла хронічна ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз наслідок атеросклероза коронарних артерій.

У зв`язку з розбіжністю даних патологоанатомічного дослідження (протокол від 19.10.2020 року № 183) та рецензії від 05.07.2021 року № 01-05/15-21, а також ураховуючи відсутність з 2007 року прогресування професійної захворювання медичну документацію ОСОБА_2 направлено на консультацію до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» для встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням.

Консультативним висновком експертної комісії означеної вище установи № 234 встановлено, що основною причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати декомпенсовану серцево-судинну недостатність внаслідок ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, ракової інтоксикації.

На підставі означеного висновку відповідачем прийнято оскаржене у цій справі рішення, оформлене довідкою № 0000313, яким не встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.

Не погодившись із таким рішенням позивач оскаржив його у позасудовому порядку до МОЗ України.

Згідно із актом № 168 від 23.06.2022 року ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» пункт 24, основою причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати декомпенсовану серцево-судинну недостатність внаслідок ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, ракової інтоксикації. Зв`язок смерті з професійним захворюванням не встановлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері. Суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури його прийняття, а оцінка підставності висновку або іншого рішення МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права. Наведені позивачем підстави позову та виходить із того, що спірне рішення відповідача з процедурних питань не оскаржується, у позовній заяві не зазначено конкретних обставин, які свідчили б про порушення відповідачем норм спеціального законодавства при розгляді медичної документації та у подальшому піж час розгляду скарги позивача поданої у позасудовому порядку. Також такі обставини не вбачаються з наявних у справі доказів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.7 ч.1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105-XIV ( далі Закон № 1105) професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою

За приписами ч.1 ст. 38 Закону № 1105 ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Питання, щодо встановлення факту причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, регулюються «Інструкцією про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005р. № 606 ( далі Інструкція МОЗ № 606) та «Положенням про медико-соціальну експертизу», затвердженим Постановою КМУ від 03.12.2009р. № 1317 ( далі Положення № 1317).

Положення № 1317 визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. (п.1)

Відповідно до п.4 Положення № 1317 Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.

Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

За приписами п. 5 Положення № 1317 Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

За пунктом 11 Положення, міські, міжрайонні, районні комісії, зокрема:1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.

Згідно з абз. 1-2 п.12 вказаного Положення обласні комісії здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання;

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 р. № 606, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.12.2005р. за №1455/11735, затверджено Інструкцію про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Відповідно до визначень, наведених в п.1 Інструкції № 606: причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом - зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань (отруєнь) або наслідками трудового каліцтва з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті.

Професійне захворювання - захворювання, яке виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно тривалим впливом шкідливих речовин, певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000р. N 1662. Професійний характер захворювання визначається лікарською експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу згідно з Переліком спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.03.2003р. N 133, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.04.2003р. за N 283/7604.

Заявник - особа, що має право на отримання соціальних виплат відповідно до статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

За приписами пп.2.1, 2.2. п.2 Інструкції № 606, перелік МСЕК, на які покладаються функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров`я обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров`я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій.

Для розгляду причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України "Про охорону праці".

Таким чином, органом, який встановлює причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, є лише медико-соціальна експертна комісія.

За положенням пп.2.3. п.2 вказаної Інструкції документи, необхідні для визначення причинного зв`язку професійного захворювання (отруєння) або трудового каліцтва з настанням смерті, подаються в оригіналі або їх копії, засвідчені в установленому чинним законодавством порядку.

Згідно з пп.2.4. п.2 вказаної Інструкції , розгляд питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів: направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури; свідоцтва про смерть або його копії; посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий; оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ; копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені); акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок; медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).

За положенням пп.2.5, 2.7. п.2 вказаної Інструкції у разі відсутності окремих документів, перелічених у пункті 2.4, та неможливості їх поновлення рішення приймаються на підставі наявних документів, що дозволяють винести обґрунтоване експертне рішення щодо причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або наслідками трудового каліцтва.

У разі потреби ЛПЗ зобов`язаний надавати за запитом МСЕК додаткову медичну документацію (медичні карти стаціонарного хворого, рентгенологічні знімки, електрокардіограми та ін.), гістологічні препарати, необхідні для розгляду причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку що дослідження визначених п.2.4 Інструкціях документів є достатніми для розгляду питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням.

Положеннями пп.2.10 п. 2 вказаної Інструкції визначено, що висновок про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України та видається: перший - установі, що надавала направлення до МСЕК, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду, третій - заявнику. Підставою є акт визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (форма акта затверджується МОЗ України).

Відповідно до пункту 2.13 Для розгляду особливо складних експертних випадків щодо встановлення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом до роботи МСЕК можуть залучатися як консультанти наукові співробітники, головні фахівці різних медичних спеціальностей профпатологи, травматологи, патологоанатоми та ін. Головний експерт обласного Центру (Бюро)медико-соціальної експертизи має право направити медико-експертну документацію померлого до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України м. Дніпропетровськ), Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів МОЗ України (м. Вінниця), висновок яких є консультативним для МСЕК.

Пунктом 2.14 Інструкції встановлено, що остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.

Рішення МСЕК приймається протягом місяця з дати надходження документів померлого, а у разі необхідності витребування додаткових документів з інших закладів, установ, організацій, терміни прийняття рішення може бути подовжено ще на один місяць з повідомленням зацікавлених осіб.

Положеннями пп.2.17 п. 2 вказаної Інструкції визначено, що оскарження рішення МСЕК про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом заявником або представником Фонду здійснюється згідно з розділом V Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.92р. N 83 ( 83-92-п ) (із змінами), шляхом подання протягом місяця з моменту отримання висновку МСЕК письмової заяви до МСЕК, в якій розглядалося встановлення причинного зв`язку смерті, або до Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК або до відповідного відділу (управління) охорони здоров`я.

Відділ (управління) охорони здоров`я, що розглядав оскарження, в триденний строк з дня одержання заяви надсилає усі наявні документи разом із заявою на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК, яка не пізніше ніж через місяць з дня реєстрації заяви проводить розгляд документів і приймає відповідне рішення та повідомляє відділ (управління) охорони здоров`я.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК може бути оскаржене до МОЗ України, за дорученням якого справи можуть бути розглянуті в Українському державному науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України (м. Дніпропетровськ), Українському державному науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів МОЗ України (м. Вінниця) або визначеною комісією іншої області.

Положеннями пп.2.19 п. 2 вказаної Інструкції визначено, що Рішення МСЕК з питань причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом може бути оскаржене до суду у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 3 Інструкції передбачено критерії визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом.

За наслідком системного аналізу вказаних правових норм колегія суддів зазначає, що функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням покладаються саме на МСЕК , з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я, які в своїй діяльності керуються Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.

Як вірно зазначено судом першої інстанції дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, визначення причинного зв`язку професійного захворювання (отруєння) або трудового каліцтва постраждалого з настанням смерті, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд не може підміняти компетенцію іншого органу та приймати рішення про наявність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням. Суду лише перевіряє правомірність дій та рішень відповідача, їх відповідність законам України та підзаконним нормативно-правовим актам.

Отже, суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері, суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури його прийняття, а оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020р. справа №240/7133/19, від 08 серпня 2019 року справа №820/11362/15.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до п.2.14 Інструкції, остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації потерпілого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.

Отже, МСЕК може прийняти остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації потерпілого.

Наявність або відсутність такого зв`язку може бути встановлена на підставі аналізу відповідних документів, зазначених в п.п.2.4 розділу 2 Інструкції № 606.

Колегія суддів враховує, що питання про встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю та професійним захворюванням розглядалося комісіями різних рівнів. Рішення приймалось на засіданні колегіально з урахуванням представлених медичних документів зазначених в п.п.2.4 розділу 2 Інструкції № 606.

Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідачем відповідно до пункту 2.13 для розгляду зазначеного випадку залучались консультанти, висновок яких були враховані при прийнятті оскаржуваної довідки.

Враховуючи, що комісіями МСЕК різних рівнів, у тому числі вищого рівня не встановила причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням, у суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок (довідку).

Суд не приймає посилання позивача на те, що за життя померлого йому було встановлено професійне захворювання, оскільки зазначене не є достатнім аргументом для встановлення причинного зв`язку.

Враховуючи викладені вище правові норми та беручи до уваги дискреційність повноважень відповідача щодо встановлення причинного зв`язку смерті особи з професійним захворюванням колегія суддів визнає вірним висновком суду першої інстанції про відсутність підстави для задоволення позовних вимог

Враховуючи те, що в ході судового розгляду судами не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача при винесенні оскаржуваного рішення, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року в адміністративній справі №160/14922/22- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 року в адміністративній справі №160/14922/22 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 14 червня 2023 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко