Справа № 240/42642/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/42642/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Овруцької міської ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Овруцької міської ради щодо відмови в наданні йому дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок з кадастровими номерами :01:013:0458 та :01:013:0457, яка викладена в листі від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13;

- зобов`язати Овруцьку міську раду надати йому дозвіл на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок з кадастровими номерами :01:013:0458 площею 0,095 га для обслуговування житлового будинку та :01:013:0457 площею 0,0233 для індивідуального садівництва.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є учасником бойових дій, а тому має першочергове право на отримання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. З метою отримання у власність земельних ділянок в межах норми безоплатної приватизації, він звернувся до Овруцької міської ради із заявами про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0233 за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва. Однак, у відповідь отримав від Овруцької міської ради лист від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 з відмовою, обґрунтованою тим, що земельні ділянки за кадастровими номерами :01:013:0457 та :01:013:0458, які вказані у зверненні, є сформованими та не потребують розроблення проектів землеустрою. Позивач вважає, що така відмова у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/42642/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено строк з надання до суду відзиву на позовну заяву.

Станом на дату розгляду справи відповідач своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористався, відзиву на позовну заяву до суду не надіслав.

Згідно з частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 13 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Овруцької міської ради із заявами, в яких просив надати йому дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність в межах норми безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку, які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Розглянувши вказану заяву, Овруцька міська рада надіслала ОСОБА_1 лист від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13, в якому повідомила, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Одним із методів формування земельних ділянок є відведення земельних ділянок із земель комунальної власності шляхом розроблення проекту землеустрою. Однак, земельні ділянки за кадастровими номерами :01:013:0457 та :01:013:0458, які вказані у зверненні, є сформованими, а тому Овруцька міська рада повідомила ОСОБА_1 , що ці земельні ділянки не потребують розроблення проектів землеустрою (а.с.11).

Вважаючи, що вказаним листом від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 Овруцька міська рада протиправно відмовила йому у розгляді заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за кадастровими номерами :01:013:0457 та :01:013:0458 у власність, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадить, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналогічні норми передбачені в пунктах «а» та «б» частини 1 статті 12 ЗК України, згідно з якими до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Крім того, частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної чи міської ради. При цьому строк розгляду відповідним орган місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність становить один місяць.

Крім того, норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у користування земельних ділянок виключно на пленарних засіданнях ради.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність в межах норми безоплатної приватизації земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку, Овруцька міська рада надіслала позивачу лист від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 з відмовою, обґрунтованою тим, що вказані земельні ділянки є сформованими та не потребують розроблення проектів землеустрою, та не здійснила розгляду його заяв на пленарному засіданні Овруцької міської ради.

Суд зазначає, що вказаний лист від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 за підписом голови Овруцької міської ради не можна ототожнювати із рішенням цієї ради, прийнятим на сесії ради.

З огляду на зазначене, суд вважає, що дії відповідача щодо прийняття листа від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою, не є законним способом поведінки відповідача, оскільки зазначений лист не містять чіткого та однозначного рішення Овруцької міської ради про відмову в задоволенні заяви позивача із зазначенням підстав такої відмови, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України, а отже не може вважатися рішенням про відмову в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність у розумінні норм ЗК України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яким визначено, що питання передачі земельної ділянки вирішується виключно шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні міської ради.

Вказане свідчить про те, що відповідач, в порушення вимог пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішив заяви ОСОБА_1 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність без винесення зазначеного питання на пленарне засідання сесії міської ради, а отже, фактично по заявах позивача рішення Овруцькою міською радою не прийнято.

Оскільки суд прийшов до висновку, що лист відповідача від 01.09.2021 №Ш-1663/02-13 не є рішенням щодо відмови в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у розумінні приписів ЗК України та п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", то всі викладені у цьому листі висновки також не є рішенням і правового значення для вирішення спору не мають, що виключає можливість оцінки судом питання правомірності відмови позивачу в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність з підстав, викладених у цьому листі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Овруцькою міською радою була допущена протиправна бездіяльність, яка виразилась у не прийнятті відповідного рішення на сесії міської ради за заявами ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Овруцьку міську рада розглянути заяви ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку в порядку, передбаченому п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Натомість, заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача надати йому дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:013:0458 та :01:013:0457, з огляду на встановлену судом під час розгляду справи бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяв про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок у власність згідно норм п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 118 ЗК України, є передчасною та не підлягає задоволенню.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, за результатами розгляду вказаної справи дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Овруцької міської ради (вул. Тараса Шевченка, 31а, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11101; ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Овруцької міської ради щодо не розгляду на пленарному засіданні сесії міської ради заяв ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку, та не прийняття за результатами такого розгляду відповідного рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України.

Зобов`язати Овруцьку міську рада розглянути заяви ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання йому дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0233 га за кадастровим номером :01:013:0457 для індивідуального садівництва та земельної ділянки площею 0,095 га за кадастровим номером :01:013:0458 для обслуговування житлового будинку в порядку, передбаченому п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович