Справа № 160/7939/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2023 року Справа № 160/7939/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.
Позивач вважає, що йому протиправно не зараховано вказаний період роботи до страхового стажу, так як ним надані всі належні та допустимі письмові докази, а у трудовій книжці містяться відповідні записи про спірний період.
Позивач вважає позицію пенсійного органу протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою від 20.04.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заперечуючи проти позову, відповідач-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
Відповідач-1 в обгрунтування відзиву на позов посилається на те, що вік позивача 55 років 07 місяців 08 днів, страховий стаж становить 35 років 09 місяців 24 дні, з них за вислугу років 19 років 10 місяців 14 днів.
При цьому, до страхового стажу не зараховано період з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, оскільки в записі про прийняття на роботу є розбіжності між датою прийняття та датою наказу на прийняття.
Крім того, ОСОБА_1 працює згідно запису трудової книжки з 02.05.2011 року по теперішній час на посаді оглядача ремонтника вагонів 5 розряду, зайнятого на пунктах технічного обслуговування вантажниї вагонів, що унеможливлює призначення йому пенсії за вислугу років.
Також відповідач-1 зазначає, що оскільки спірне рішення було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а тому вимоги, пред`явлені до нього, є передчасними та задоволенню не підлягають.
Зважаючи на викладене, відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заперечуючи проти позову, надало відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обгрунтування своєї позиції відповідач-2 зазначає, що відповідно до пункту 4 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.
Крім того, відповідач-2 стверджує, що списками, затвердженими Постановою КМУ № 583 від 12.10.1999 року, не передбачено посаду оглядача-ремонтника вагонів, зайнятого на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів.
Також відповідач-2 посилається на приписи Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 та зазначає, що записи у трудовій книжці у частині спірного періоду роботи виконані некоректно.
Зважаючи на викладене, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням від 17.01.2023 року № 95 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугою років. При цьому, відповідач-2 зазначив, що вік ОСОБА_1 на момент звернення із заявою - 55 років 07 місяців 08 днів, страховий стаж становить 35 років 09 місяців 24 дні, з них за вислугу років 19 років 10 місяців 14 днів.

При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року, оскільки в записі про прийняття на роботу розбіжності між датою прийняття та датою наказу на прийняття (05.04.1993 року).

Крім того, відповідач-2 у вказаному рішенні зазначив, що для зарахування спірного періоду позивачу необхідно надати первинні документи.

Також відповідач-2 вказав, що ОСОБА_1 працює згідно запису трудової книжки з 02.05.20211 року по теперішній час на посаді оглядача-ремонтника вагонів 5 розряду, зайнятого на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів, яка зазначена у довідці від 01.07.2022 року №658, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому останньому відмовлено у призначенні пенсії згідно з пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з такою позицією пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Згідно частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом 2 частини 1 статті 52 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Згідно статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, копія трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 містить наступні записи, зокрема:

- з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року працював майстром в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт.

Крім того, позивачем надані архівні довідки від 14.06.2022 року №Л-565/1/03-09 та від 20.03.2023 року № Л-21/2-08/269/1, відповідно до яких документи з особового складу ВАТ «Металургремонт» (до перейменування - Дніпродзержинське спеціалізоване управління тресту Укрметалургремонт) були прийняті на довгострокове зберігання до архівногоуправління міської ради на підставі листа директора підприємства від 25.10.2002 року №76, акту приймання-передавання документів від 20.06.2003 року №46, постанови господарського суду Дніпропетровської областівід 21.04.2004 року у справі №Б15/132/03.

Також в матеріалах справи наявні архівні довідки від 14.06.2022 року №Л-565/03-09 та від 20.03.2023 року №Л-21/2-08/269, які містять відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період з 1993-1996 роки під табелем №4147, а також письмові пояснення співробітників останнього, які підтверджують роботу позивача на Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт у спірний період.

Водночас, зі спірного рішення пенсійного органу слідує, що підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року є розбіжність між датою прийняття та датою наказу на прийняття у записах, зроблених у трудовій книжці.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція №162.

Тобто, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто, на роботодавця.

Суд зазначає, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 , зокрема, щодо періоду роботи з 09.08.1993 року по 11.05.1996 року містять всю необхідну інформацію про вказаний період роботи, виконані без виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, а також скріплені підписом уповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою.

Водночас, суд критично ставиться до позиції пенсійного органу щодо зазначення ним у якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи спірного періоду, як розбіжність між датою прийняття та датою наказу на прийняття у записах, зроблених у трудовій книжці, з огляду на наступне.

Так, у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені пенсійним органом недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.

Щодо посилання відповідача-2 на відсутність у списках, затверджених постановою КМУ № 583 від 12.10.1999 року, посади оглядача-ремонтника вагонів на пунктах технічного обслуговування вантажних вагонів, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583, зокрема, оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу, оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу, мають право на пенсію за вислугу років.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №25 від 18.11.1992 року Міністерства соціального забезпечення України. відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто, старші, головні, провідні, а також помічники.

Професія «оглядач-ремонтник на пунктах технічного обслуговування вагонів» передбачена Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 66 Залізничний транспорт і метрополітен), затвердженим наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999 року та погодженим Міністерством праці та соціальної політики України (діяв до 20.05.2016 року), в якому визначені завдання та обов`язки, необхідні знання та кваліфікаційні вимоги до вказаної професії.

Крім того, додатком А до Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року № 327, передбачено професійну назву роботи «Оглядач-ремонтник вагонів» за кодом КП 7233.

Відповідно до примітки 2 Додатка В до «Класифікатора професій» назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що в даному випадку відповідачем-2 проігноровано вищенаведені роз`яснення профільного Міністерства та застосовано формальний підхід до оцінки назви посади, на якій працюває позивач.

Проте, слід звернути увагу на той факт, що позивач на теперішній час перебуває у трудових відносинах з регіональною філією «Придніпровська залізниця АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно частини 2 статті 7 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.

Разом з тим, у позивача наявні всі необхідні умови для призначення пенсії за вислугу років, а саме, вік 55 років, необхідний загальний та спеціальний стаж.

Однак, ОСОБА_1 на даний час працює, а тому, призначити йому пенсію можливо лише після звільнення з роботи.

Тому, вірним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання належного пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись повторний розгляд заяви позивача, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи слідує, що винесення рішення від 17.01.2023 року № 95 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було призначено за принципом екстериторіальності.

Проте, з огляду на неналежне виконання саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що призвело до порушення прав останнього, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем-1 здійснено лише направлення ОСОБА_1 спірного рішення, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Тому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, оскільки останнім не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 09.01.2023 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, порушені права та інтереси позивача підлягають відновленню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 та частини 4 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Шевер Ю.М. було укладено договір №9 про надання правової допомоги від 06.04.2023 року.

Відповідно до п.1.1 предметом цього Договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, на умовах і в порядку, що визначено договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених довогорах.

Відповідно до опису наданих послуг, виконаних адвокатом за договором №9 від 06.04.2023 року про надання правничої допомоги, адвокатом були надані наступні послуги:

- надання консультації клієнту та аналіз документів - 1000,00 грн.;

- складання позовної заяви про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту «Укрметалургремонт» (Відкрите акціонерне товариство «Металургремонт») з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95 протиправними 5000,00 грн.

Загальна вартість наданих правничих послуг склала 6000,00 грн. та сплачена клієнтом, що підтверджується квитанцією № 1 від 06.04.2023 року.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4169 від 13.03.2020 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги від 07.04.2023 року.

Разом з тим, проаналізувавши подані документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена сума на відшкодування таких витрат, є завищеною з огляду на те, що ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, подібні спори на сьогоднішній день є досить поширеними, у зв`язку із чим, сформована чітка судова практика по вирішенню таких спорів.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат, а саме, у розмірі 1000,00 грн., з урахуванням критерію розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих позивачу, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду даної справи.

З приводу розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та часткового задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає сума 536,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № від 10.04.2023 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року, викладені у рішенні від 17.01.2023 року № 95.

Зобов`язатия Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року про призначення пенсії за вислугу років та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні тресту Укрметалургремонт (Відкрите акціонерне товариство Металургремонт) з 09.08.1993 року по 11.06.1996 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань (вул.Г.Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29000, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань (вул.Г.Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29000, ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19.06.2023 року.

Суддя (підпис) І.О. Лозицька

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя І.О. Лозицька

19.06.2023

Рішення не набрало законної сили 19 червня 2023 р.

Суддя І.О. Лозицька