Справа № 420/11391/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки від 25.09.2020 р. за вих. № 341/19-15 про навчання в Донецькому політехнічному інституті - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки від 25.09.2020 р. за вих. № 341/19-15 про навчання в Донецькому політехнічному інституті.

Позовні вимоги мотивує тим, що звернулась із заявою від 24.02.2023 р. до Відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з приводу призначення пенсії, до якої, крім інших документів, додала архівну довідку від 25.09.2020 р. за вих. № 340/19-15 про навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті. Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за вих. № 6460-5748/П-02/8-1500/23 від 27.03.2023 р. повідомлено, що в зарахуванні до страхового стажу не враховано період навчання згідно диплому, оскільки термін навчання перебільшує 5 років. Відповідач також вказав у листі, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують, а будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені та видані органами фонду з території, не підконтрольній українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Вказує, що хоча такі документи не є юридично дійсним, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка хоча і не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території державою агресором. Отже, своїми діями відповідач порушує її законне право на призначення пенсії за віком не враховуючи період навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р.

Ухвалою від 22.05.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

31.05.2023 р. відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та з 29.01.2023 р. отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 13.03.2023 р. на адресу Головного управління за вх. № 5748/П-1500-23 від позивача надійшла заява, в якій вона просила зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 р. по 09.03.1982 р. та з 01.09.1982 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки № 340/19-15 від 25.09.2020 р. Листом Головного управління № 6460-5748/П-02/8-1500/23 від 27.03.2023 р. надано обґрунтовану відповідь на звернення позивача, в якій надано роз`яснення стосовно порушеного у питання у зверненні. Вказує на безпідставність вимог щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки від 25.09.2020 р. за вих. № 341/19-15 про навчання в Донецькому політехнічному інституті, оскільки м.Донецьк є непідконтрольною територією з травня 2014 року, будь-які запити, звернення довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Зважаючи на те, що довідка про навчання за періоди з 01.09.1980 р. по 09.03.1982 р. та з 01.09.1982 р. по 31.07.1986 р. є обов`язковою умовою для врахування до страхового стажу, Головним управлінням правомірно не зараховано до страхового стражу при призначені пенсії позивача.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та з 29.01.2023 р. їй призначено пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

13.03.2023 р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій вона просила зарахувати до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1980 р. по 09.03.1982 р. та з 01.09.1982 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки № 340/19-15 від 25.09.2020 р.

Листом від 27.03.2023 р. № 6460-5748/П-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило, що в зарахуванні до страхового стажу не враховано період навчання згідно диплому, оскільки термін навчання перебільшує 5 років. Також відповідач у листі зазначив, що вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 595 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені та видані органами фонду з території, не підконтрольній українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Вказує, що хоча такі документи не є юридично дійсним, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка хоча і не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території державою агресором.

Вважаючи бездіяльність позивача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. згідно архівної довідки від 25.09.2020 р. за вих. № 341/19-15 про навчання в Донецькому політехнічному інституті протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV встановлено, що винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 ст.24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерви.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Стаття 62 Закону № 1788-ХІІ встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом цієї норми вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч.2 ст.9 Закону № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Як встановлено судом, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 не містить відомостей щодо її навчання у Донецькому політехнічному інституті.

Натомість, диплом серії НОМЕР_2 , виданий 13.06.1986 р., підтверджує, що ОСОБА_1 у 1980 році вступила до Донецького політехнічного інституту та в 1986 році закінчила повний курс Донецького політехнічного інституту за спеціальністю "електронні обчислювальні машини".

Також в дипломі вказано, що рішенням державної екзаменаційної комісії від 13.06.1986 р. ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію інженера-системотехніка.

Тобто, всі первинні документи, на підставі яких позивач отримала право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який вона отримувала на законних підставах тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач навчалася.

Що стосується доводів відповідача, викладених у листі від 27.03.2023 р. № 6460-5748/П-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області та відзиві на позовну заяву про те, що довідки, видані на тимчасово окупованій території не можуть бути взяті до уваги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.4 Закону 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акта органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів; документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян (так звані "намібійські винятки").

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016):

"Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Отже, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО, ООС та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів тощо на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 23.01.2018 р. у справі № 583/392/17, від 30.08.2018 р. у справі № 234/3038/17, від 11.12.2018 р. у справі № 360/1628/17, від 17.07.2019 р. у справі № 302/757/17-а, від 21.02.2020 р. у справі № 701/1196/16-а, від 04.03.2020 р. у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 р. у справі № 242/1568/17.

Таким чином, у даному випадку позивач не може бути позбавленай свого законного права на призначення пенсії через неможливість здійснення відповідачем перевірки достовірності наданої нею довідки, оформленої установою, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача та надання довідки щодо проходження навчання). Тому зазначені дії не можуть вважатися такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що вказаний період навчання позивача з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті підтверджений достатніми та належними доказами, а саме - дипломом серії НОМЕР_2 , виданим ОСОБА_1 13.06.1986 р. з урахуванням архівної довідки від 25.09.2020 р. за вих. № 341/19-15.

Водночас, суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті згідно диплому через те, що термін навчання перебільшує 5 років, оскільки строк навчання, який у розумінні ст.56 Закону №1788-ХІІ підлягає до зарахування страхового стажу пенсіонера, строком навчання не обмежується, тому вказані доводи відповідача є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті є протиправною.

Обираючи спосіб захисту прав позивача, суд враховує, що пенсія позивачу призначена з 29.01.2023 р. і при її призначенні до її страхового стажу не включено період навчання у ВНЗ.

При цьому, відповідач розглянув заяву ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та листом від 27.03.2023 р. № 6460-5748/П-02/8-1500/23 повідомив позивачу про неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті, у зв`язку з тим, тривалим терміном навчання - більш ніж 5 років.

Тобто, питання щодо врахування/неврахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті відповідач фактично розглянув при призначенні пенсії 29.01.2023 р. та прийняв рішення не на користь позивача.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті з дати призначення пенсії.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) періоду навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) період навчання з 01.09.1980 р. по 31.07.1986 р. в Донецькому політехнічному інституті з дати призначення пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко