Справа № 460/6960/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/6960/20 пров. № Н-А/857/18007/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань - Гранат В.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року (головуючий суддя: Курилець А.Р., судді: Кушнерик М.П., Мікула О.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту судового рішення - 18.11.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 21.09.2020, звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської обласної прокуратури, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 21.07.2020 № 10 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Рівненської області від 18.08.2020 № 782 к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Рівненської обласної прокуратури, з 19.08.2020. Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.08.2020 по 09.08.2021 включно в розмірі 486870,86 грн (сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику). Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта власних повноважень Рівненської обласної прокуратури судові витрати на суму 840 грн 80 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 апеляційні скарги Рівненської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 460/6960/20 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 27.03.2023 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 за виключними обставинами.

Вказану заяву обґрунтовує тим, що Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури № 113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Вважає, що вказане рішення є доказом того, що підтверджує наявність виключних обставин в розумінні п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

Позивач просив проводити розгляд заяви за виключними обставинами у його відсутності.

Офіс Генерального прокурора, 11.05.2023, а Рівненська обласна прокуратура 16.03.2023 подали відзиви на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в яких просили відмовити у задоволенні заяви, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 залишити в силі.

Позивач, 23.05.2023 подав відповідь на відзиви, в якому просив поновити його порушені права шляхом перегляду постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 за виключними обставинами.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 368 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 в межах доводів та вимог заяви, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана заява задоволеною бути не може, з таких мотивів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Згідно ч. 5 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 КАС України).

Аналізуючи вищенаведену статтю КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для перегляду постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 за виключними обставинами, позивач вважає рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У спірних правовідносинах, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, яку просить переглянути позивач у зв`язку з виключними обставинами, скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 460/6960/20 та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Тобто, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусовому виконанню, а тому, у розумінні пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, не може переглядатися за виключними обставинами.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду викладеними в ухвалі від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 щодо застосування пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з частиною 1 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Частиною 2 статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року, пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 за виключними обставинами та вважає, що слід залишити в силі постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 460/6960/20, оскільки рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не вплинуло на правильність висновків суду апеляційної інстанції під час ухвалення постанови про перегляд якої просить заявник.

Згідно ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статті 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі «Правєдная проти Росії», №. 69529/01; у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, пункт 52; у справі «Брумареску проти Румунії», № 28342/95, пункт 61).

Враховуючи викладене, заява задоволенню не підлягає, а наведені в ній доводи, не спростовують висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021.

Керуючись ст. ст. 313, 321, 325, 328, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, суд -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 460/6960/20 - відмовити, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 460/6960/20 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш

Повне судове рішення складено 19.06.2023.