Справа № 440/6412/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 р. Справа № 440/6412/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 08.12.22 по справі № 440/6412/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2022 адвокат Косточка Сергій Олегович, здійснюючи представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради (надалі - Управління), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зобов`язавши Управління видати ОСОБА_1 таке посвідчення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням в розумінні Закону України "Про оборону України". Отже, на позивача розповсюджується дія пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України № 3551-XI. Зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку. З огляду на зазначене, необхідно зробити висновок, що до поняття виконання службових обов`язків відноситься, зокрема, виконання обов`язків військової служби. Позивач проходила військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , під час виконання службових обов`язків отримала травму пов`язану з виконанням обов`язків військової служби. В подальшому позивач отримала другу групу інвалідності по причині травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Враховуючи викладені норми законодавства та зазначені обставини, позивач належить до ветеранів війни як особа з інвалідністю внаслідок війни та на неї розповсюджується дія Закону України № 3551-XII.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.12.2013 №269 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , механіка радіомаркерного пункту вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення, звільнену наказом командира повітряного командування "Центр"- заступником командування Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.12.2013 №49-пм у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визнано такою, що справи та посаду здала і направлено для зарахування на військовий облік до Полтавського ОМВК м. Полтава (а.с. 9).

Під час проходження військової служби з позивачкою трапився нещасний випадок.

Так, судом першої інстанції з`ясувано, що 30.09.2011 о 12 год. 15 хв. за наказом безпосереднього командира ОСОБА_1 слідувала до вузлу зв`язку частини з метою доставки технічної документації, при переході вулиці була збита автомобілем, внаслідок ДТП отримала травмування.

Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

26.11.2013 госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_2 за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 №1053 від 11.11.2013 проведено огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого видано свідоцтво про хворобу №355, яким, відповідно до статей 61Б, 62В, 75В, графи II Розкладу хвороб, позивача визнано обмежено придатною до військової служби у зв`язку із травмою, яка, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та захворюванням, яке, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 35-36).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №095637, з 20.01.2021 ОСОБА_1 після повторного огляду була визнана інвалідом 2 групи з ураження опорно-рухового апарату у зв`язку з травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 34).

15.06.2022 позивач звернулася до Управління із заявою, в якій просила вклеїти у своє посвідчення серії НОМЕР_3 новий бланк, до якого внести відповідні записи, зокрема про те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 32-33).

22.06.2022 на засіданні робочої групи по встановленню статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було відмовлено ОСОБА_1 в праві на продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи згідно з п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі відповідного посвідчення нового зразка, оскільки у заявниці відсутнє право на статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (а.с.44-46).

Рішення було оформлене розпорядженням Управління від 22.06.2022 №41 (а.с. 47).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 15.06.2022 начальник Управління своїм листом від 23.06.2022 №05-46/4947 повідомив заявницю про факт відмови у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з тих мотивів, що встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни військовослужбовцям, які стали особами з інвалідністю при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, суперечитиме нормам статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення осіб, які є ветеранами війни (а.с. 42-43).

Вважаючи протиправними дії Управління щодо відмови у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, позивач через свого представника звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки травма, за фактом отримання якої їй встановлено інвалідність, не пов`язана з її участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, натомість одержана внаслідок виконання поточних службових обов`язків у мирний час, а тому ОСОБА_1 не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни та відповідно не має права на отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шановливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї статті, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Таким чином, для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Отже, для визначення права на встановлення статусу "інвалід війни" підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Матеріали справи підтверджують, що позивач проходила службу у військовій частині (військове формування).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №095637, з 20.01.2021 ОСОБА_1 після повторного огляду була визнана інвалідом 2 групи з ураження опорно-рухового апарату у зв`язку з травмою, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 34).

Отже, колегія суддів уважає доречними доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що військова частина НОМЕР_1 є військовим формуванням в розумінні Закону України "Про оборону України".

Разом з тим, особливої уваги заслуговує те, що поширення на особу статусу інваліда війни у розумінні статті 7 Закону №3551-XII нерозривно пов`язане із наявністю у такої особи статусу ветерана війни, гарантії соціального захисту яких безпосередньо регулюються цим Законом.

Натомість, частиною 1 статті 4 Закону №3551-XII встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Стала правова позиція аналогічного змісту щодо застосування статті 7 Закону №3551-XII викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18, від 02 квітня 2021 року у справі №0540/9350/18-а, що враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів статті 242 КАС України.

Судом першої інстанції надано правильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, які підтверджують, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби саме у мирний час, що виключає можливість надання їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що інвалідність позивача не давала йому права на отримання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XII і оспорюванідії відповідача відповідають критеріям правомірності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що в межах спірних правовідносин слід застосувавати інше правозастосування статті 7 Закону №3551-XII, ніж те, що викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18, від 02 квітня 2021 року у справі №0540/9350/18-а.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 по справі № 440/6412/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко