Справа № 380/8256/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8256/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року

14 год 23 хв м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Роздіна Ю. Н., позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки ОСОБА_2 , представниці відповідача Кожухар І. І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачці недоодержаних її чоловіком ОСОБА_5 , у зв`язку із смертю, сум доплати до пенсії на виконання судового рішення у розмірі 173151,96 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачці неодержані її чоловіком ОСОБА_5 , у зв`язку зі смертю, сум пенсії за вислугу років в розмірі 173151,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 у справі № 380/16269/21 відповідачем нараховано ОСОБА_5 (чоловіку позивачки) доплату у розмірі 173151,96 грн. Однак 12 червня 2022 року ОСОБА_5 загинув під час контрнаступу ЗСУ на Харківщині. Повідомила, що позивачка, ОСОБА_3 (мати загиблого) та ОСОБА_4 (син загиблого) звернулися приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Мартинишин Г. Р. про прийняття спадщини. Вказала, що відповідно до довідки від 17.03.2023 № 23/01-16 приватного виконавця, спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Майно, право власності на яке набуте спадкодавцем складається зокрема з невиплаченої пенсії у Пенсійному фонді України. Із відповіді від 12.12.2022 № 1300-5505-8/116631 приватному нотаріусу слідує, що відповідач відмовив у наданні відомостей про розмір доплати пенсії на виконання рішення суду з мотивів, що така заборгованість не включається до складу спадщини та роз`яснив право спадкоємцям звернення до суду. Відтак позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 24.04.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін; залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Від представниці відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 9690ел від 09.05.2023) у якому проти позову заперечила. В обґрунтування вказала, що позивачка звертається до суду позовною вимогою щодо відмови у виплаті їй недоодержаної суми пенсії за померлого чоловіка, водночас долучила відповідь відповідача на запит приватного нотаріуса Галини Мартинишин. Зазначила, що позивачкою не додано свідоцтва про право на спадщину. Стверджує, що доплата до пенсії, яка обчислена на виконання судового рішення, не включається до складу спадщини та може бути виплачена особі за умови покладення судом зобов`язань в частині виплати пенсії по судовому рішенню, яка була нарахована померлому. Крім того зазначила, що статтею 379 КАС України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. На думку представниці відповідача, позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Також вказала, що в силу приписів ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Стверджує, що суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_5 , як особі, що мав право на пенсію за Законом № 2262 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і підлягали виплаті ОСОБА_5 якщо б вона звернулася із відповідною заявою до того пенсійного органу, де перебував на обліку її чоловік у строк не пізніше 6 місяців після його смерті. Також повідомила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 призначено пенсію у разі втрати годувальника. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Від третьої особи ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява (вх. № 34234 від 12.05.2023) у якій просив слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечив щодо задоволення позовної заяви.

Від третьої особи ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява (вх. № 34866 від 15.05.2023) у якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги визнала повністю та не заперечила щодо задоволення позовної заяви.

У судовому засіданні позивачка та представниця позивачки позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представниця відповідача проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення позивачки, представників сторін, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб 24.02.2001, про що в книзі реєстрації актів одруження 24.02.2001 зроблено запис № 54, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.06.2022, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13.06.2022 складено актовий запис № 138.

ОСОБА_5 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992.

Рішенням від 08.11.2021 у справі № 380/16269/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_5 з 01.12.2019, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення № 1612 від 14.06.2021, виданій Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_5 на підставі довідки Державної установи Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області № 1612 від 14.06.2021 року про розмір грошового забезпечення, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказу Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум. У решті вимог відмовлено.

Листом від 19.05.2022 № 1300-5308-8/41876 повідомлено позивача про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 у справі № 380/16269/21. Вказаним листом повідомлено ОСОБА_5 про те, що доплата пенсії на виконання судового рішення за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 становить 173151,96 грн. Вказані обставини також підтверджуються розрахунком на доплату пенсії за пенсійною справою № , копія якого надана представницею відповідача до відзиву на позовну заяву.

Відповідно до довідки № 23/01-16 від 17.03.2023, виданої приватним нотаріусом Мартинишин Г. Р., спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Майно, право власності на яке набуте спадкодавцем складається з: квартири, транспортного засобу, частки в статутному капіталі ТзОВ "ГАРАНТ 101", невиплаченої пенсії у Пенсійному фонді України.

Відповідач листом від 12.12.2022 № 1300-5505-8/116631 повідомив приватного нотаріуса ОСОБА_6 про те, що пенсія за червень 2022 року ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахована у філію Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" для зарахування на його рахунок, який відкритий у філії ЛОУ АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_3 . Недоотримана пенсія ОСОБА_5 відсутня.

Згідно з довідкою № б/н з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, яка видана приватним нотаріусом Петелькою Ігорем Васильовичем, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Із позивачкою також зареєстровані син ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та донька ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідно до витягу про знятих з реєстрації у житловому приміщенні/будинку осіб, який виданий приватним нотаріусом ОСОБА_9 , ОСОБА_5 07.07.2022 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо виплати позивачці недоодержаних її чоловіком ОСОБА_5 , у зв`язку із смертю, сум доплати до пенсії на виконання судового рішення у розмірі 173151,96 грн, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що:

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

У рішенні від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява N 10972/05, Європейський суд з прав людини зазначив таке:

22. Суд повторює, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X).

24. Суд зауважує, що вимога заявника до національного суду ґрунтувалась на чіткому положенні національного законодавства, що було чинним на той час (див. пункт 13 вище). Виплата забезпечення, що розглядається, здійснювалась з огляду лише на єдину об`єктивну умову - належність до рядового або в начальницького складу органів внутрішніх справ. Оскільки заявник виконав цю умову, він може вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право, отримати виплату, яка розглядається.

У справі «Суханов та Ільченко проти України», заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення від 26 вересня 2014 року зазначено:

"31. Що стосується соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X); про важливість такого інтересу також має свідчити застосування статті 1 Першого протоколу (див. рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 39).

32. Суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у заявників права на отримання надбавки до пенсії не оспорювався сторонами провадження, і Суд вважає, що суть права заявників є достатньо чіткою для застосування статті 1 Першого протоколу та що дійсно право заявників на отримання надбавки до пенсії, передбачене національним законодавством, становило майно у значенні цього положення".

Існування правової основи у національному законодавстві саме по собі не є достатнім для дотримання принципу законності. Крім того, правова основа повинна мати певну якість, тобто вона повинна бути сумісною з верховенством права і повинна забезпечувати гарантії від свавілля. У зв`язку з цим необхідно зазначити, що, згадуючи «закон» стаття 1 Протоколу № 1 посилається на ту саму концепцію, на яку посилається Конвенція в інших місцях використовуючи цей термін, поняття, яке включає як статутне право, так і прецедентне право (Spacek,.r.o.,. Czech Republic, § 54; Vistins and Perepjolkins v. [ВП], § 96).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (East West Alliance Limited v. Ukraine, §67; Unsped Paket Servisi SaN. Ve TiC.., § 37).

У справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, пункти 39, 40 рішення від 10 лютого 2010 року, Європейський суд з прав людини вказав, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler.) [GC], 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

У справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", (заява N 48553/99), рішення від 25.07.2002 року, Європейський суд з прав людини зазначив:

96. Суд нагадує, що відповідно до статті 1 Конвенції (995_004) кожна Держава-учасниця "визнає для всіх в межах (своєї) юрисдикції права та обов`язки, визначені (...) Конвенцією". Це зобов`язання гарантувати ефективне використання прав, визначених цим договором, може створювати для держави позитивні зобов`язання (див., наприклад, рішення у справі "X та У проти Нідерландів" від 26.03.1985р., серія А N 91, зз 22-23). У подібному випадку держава не може обмежуватися пасивною роллю та "не можна проводити розмежування між діями та бездіяльністю" (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979, серія А N 32, параграф 25).

97. Що стосується права, гарантованого статтею 1 Протоколу N 1 (995_004), то такі позитивні зобов`язання можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Лопес Остра проти Іспанії" від 09.12.1994 р., серія А N 303-С, параграф 55).

Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в редакції чинній на час відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення вказаних статей не зазнали змін і в редакції ЦК України, чинній на час звернення позивача із позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, в редакції чинній на час відкриття спадщини, (далі Закон № 2262-XII) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як в редакції чинній на час відкриття спадщини, так і в редакції чинній на час звернення із позовом до суду, (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, право на отримання пенсійних виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана.

Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 у справі № 380/16269/21 набрало законної сили за життя померлого ОСОБА_5 , нарахування було проведене, однак не виплачено 173151,96 грн., позивачка має право на отримання згідно з статтею 1227 ЦК України суми пенсії, які були нараховані, однак не виплачені в сумі 173151,96 грн.

Згідно з частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, позивачка, як дружина ОСОБА_5 , яка проживала з ним на день його смерті, має право на виплату їй неодержаних її чоловіком у зв`язку з його смертю нарахованої суми пенсії 173151,96 грн. При цьому суд враховує, що до кола осіб, які мають право на отримання недоотриманої суми пенсії ОСОБА_5 входить також його син, ОСОБА_4 , який подав заяву про визнання позову і не заявив вимог щодо отримання вказаних сум недоотриманої пенсії покійного батька.

Відтак суд зазначає, що право позивачки на отримання вказаних сум пенсії, невиплачених її чоловікові у зв`язку зі смертю, є «законними сподіваннями», оскільки така виплата передбачена національним законодавством. Таке майнове право підпадає під поняття «майно» у значенні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому суд вважає, що з огляду на те, що позивачка самостійно не зверталася до відповідача із заявою про виплату її спірної суми пенсії, у суду відсутні підстави визнавати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати позивачці недоодержаних її чоловіком ОСОБА_5 , у зв`язку із смертю, сум доплати до пенсії на виконання судового рішення у розмірі 173151,96 грн, оскільки таке визнання суперечить приписам ст. 5 КАС України.

Водночас судом встановлено право позивачки на отримання сум недоотриманої пенсії померлого чоловіка у розмірі 173151,96 грн та встановлено, що приватний нотаріус під час формування спадкової справи зверталася до відповідача із відповідним запитом з метою отримання інформації про розмір недоотриманої ОСОБА_5 пенсії.

На такий запит відповідачем повідомлено про відсутність таких сум.

З цього приводу суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено наявність таких сум, що свідчить про недобросовісність поведінки суб`єкта владних повноважень стосовно виплати нарахованої ОСОБА_5 суми пенсії у розмірі 173151,96 грн.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Щодо способу захисту порушеного права, то суд вважає за необхідним вказати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» Суд зазначив, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 донараховану пенсію померлого чоловіка - ОСОБА_5 в розмірі 173151 (сто сімдесят три тисячі сто п`ятдесят одна) грн 96 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь позивачки з Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 1731,51 грн

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 донараховану пенсію померлого чоловіка - ОСОБА_5 в розмірі 173151 (сто сімдесят три тисячі сто п`ятдесят одна) грн 96 коп.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) грн 51 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.06.2023.

Суддя Р.П. Качур