Справа № 560/770/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/770/23
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №348333 від 04.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення, та який належать на праві власності позивачу, було передано в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 . ОСОБА_2 був за кермом вказаного транспортного засобу. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 здійснює наступні види діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Чи здійснював ФОП ОСОБА_2 на момент перевірки перевезення вантажу на комерційній основі чи для власних потреб, позивачу не відомо.

Оскільки транспортний засіб позивача перебував у фактичному користуванні фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі договору позички транспортного засобу, позивач у спірних відносинах не мав статусу автомобільного перевізника в розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" та не може нести відповідальність, передбачену Законом України "Про автомобільний транспорт".

Ухвалою від 23.01.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений в доведенні свої позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Вказує, що під час проведення перевірки було виявлено порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 04.01.2023 №348333.

Також вказує, що позивачем не було надано тимчасового реєстраційного талону. Правова позиція щодо необхідності оформлення такого на транспортний засіб, який передано в тимчасове користування іншим особам висловлено Верховним Судом у постанові від 20.12.2018 у справі №804/8740/16.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що законодавство не містить обов`язку оформлення тимчасового талону чи іншого реєстраційного документу. Відповідач не встановив належним чином особу перевізника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

15.11.2022 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку належного позивачу транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , перевезення на якому здійснював водій ОСОБА_2 , власник транспортного засобу ОСОБА_1 .

Під час перевірки виявлено порушення, а саме під час перевезень вантажів ТЗ перевізник не забезпечив водія чіп-картою, чим порушено ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" та п.6.1 Положення №340.

Зазначене зафіксовано Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №340258 від 15.11.2022.

Водій від підпису та пояснень відмовився.

Надана відповідачем копія ТТН не містить відомостей щодо автомобільного перевізника.

Про розгляд цього акту (04.01.2023 об 11:00) позивача було проінформовано листом-повідомленням № 47603/824.1/24-22 від 19.12.2022.

В результаті розгляду справи про порушення начальником відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області було винесено постанову №348333 від 04.01.2023 про застосування адміністративно - господарського штрафу у сумі 17000 грн., за порушення вимог ст.48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Також позивачем разом із позовною заявою надано договір позички транспортного засобу від 01.09.2022, який укладений між фізичною особою ОСОБА_1 (позичкодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (користувач).

Відповідно до п. 1 вказаного договору, позичкодавець безоплатно передає користувачу в користування транспортний засіб MAN TGL 8.180, VIN-код НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір білий.

Згідно п.3 договору позичка надається строком на 1 рік.

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 01.09.2022 позичкодавець передав користувачу в безоплатне строкове користування транспортний засіб MAN TGL 8.180, VIN-код НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , колір білий.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (діючий з 06.02.2012) (далі Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн (що відповідає спірному випадку) повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Згідно пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку про обов`язок автомобільного перевізника забезпечити автомобіль, який він використовує, повіреним тахографом, а також належну його експлуатацію.

Відповідно до ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, у цьому випадку наявне порушення, встановлення якого призвело до притягнення позивача до відповідальності.

Проте слід зазначити, що Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

В розумінні вимог ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У позові позивач вказує на протиправність оскаржуваної постанови з огляду на те, що її складено відповідачем відносно неналежної особи.

Визначальним для відповідальності згідно Закону №2344-ІІІ є те, що автомобільним перевізником не дотримано зазначених вище вимог законодавства. Адміністративно-господарські штрафи застосовуються саме до автомобільних перевізників.

Суд встановив, що транспортний засіб, який перевірявся, позивач передав у користуванні іншій особі ФОП ОСОБА_2 на підставі договору позички транспортного засобу від 01.09.2022.

Ухвалою суду від 23.01.2023 витребувано у позивача письмову інформацію (та копії відповідних доказів у разі їх наявності) щодо здійснення нотаріального посвідчення договору позички транспортного засобу від 01.09.2022.

Позивач надав пояснення, в яких вказав (покликаючись на визначення «автомобіля», яке містить у Європейській угоді, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення), що чинне законодавство не містить вимоги про нотаріальне посвідчення договорів позички наземних самохідних транспортних засобів; договір позички транспортного засобу від 01.09.2022 нотаріально не посвідчувався.

Суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 828 Цивільного кодексу України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частина четверта статті 828 Цивільного кодексу України після слів «позички транспортного засобу» була доповнена словами «(крім наземних самохідних транспортних засобів)» відповідно до пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень», прийняття якого, як свідчить Пояснювальна записка до вказаного Закону, мало на меті саме усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт «b» статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання Україною 07 вересня 2005 року) визначає, що «автомобіль» - це будь-який самохідний автотранспортний засіб, що зазвичай використовується для автомобільних перевезень людей чи вантажів або для буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей чи вантажів; цей термін не охоплює сільськогосподарські трактори.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відтак, з огляду на відсутність у чинному на час виникнення спірних відносин законодавстві України чіткого визначення поняття «наземний самохідний транспортний засіб» непосвідчення нотаріально договорів позички транспортних засобів, укладених з фізичними особами, не свідчить про недійсність останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №812/1823/17, від 09 липня 2020 року у справі №640/1834/19 та від 02 червня 2023 року у справі № 520/5139/2020.

Таким чином, позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону №2344-III і не може нести відповідальність, передбачену законом України Про автомобільний транспорт. Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, за яке його притягнуто до відповідальності.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, який передано в тимчасове користування іншим особам, суд зазначає таке.

Згідно абз.4 п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (затвердженої наказом МВС від 11.08.2010 №379), якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Вказані норми надають користувачу транспортного засобу право отримати додатковий документ на транспортний засіб, отриманий в користування.

Відтак, їх положення не зобов`язують позивача отримувати тимчасовий реєстраційний талон, надаючи право керування транспортним засобом іншій особі, яка його орендує.

Відповідно, відсутність тимчасового реєстраційного талону не свідчить про відсутність факту передачі ТЗ іншій особі чи про незаконність такої передачі.

Верховний Суд у постанові від 01 червня 2023 року у справі №640/39442/21 зазначив, що відсутність факту видачі тимчасового реєстраційного документа, який підтверджує право користування транспортним засобом, правового значення для вирішення спору не має, оскільки не спростовує юридичного факту передання позивачем транспортного засобу в оренду.

З огляду на викладене вище є безпідставними і посилання відповідача на судову практику Верховного Суду у справі №804/8740/16, оскільки така стосується інших правовідносин.

По-перше, у справі №804/8740/16 спірні правовідносини виникли у сфері пасажирських перевезень.

По-друге, постанова Укртрансбезпеки, яка оскаржувалась у справі №804/8740/16, була винесена перевізнику (користувачу, а не власнику транспортного засобу, як у спірному випадку), у т.ч. за відсутність тимчасового реєстраційного талону.

Тобто, у справі №804/8740/16 не з`ясовувалося питання, хто використовував транспортний засіб під час перевезення пасажирів. Спірним було питання, чи зобов`язаний користувач транспортного засобу (перевізник) для перевезення пасажирів на маршруті отримати тимчасовий реєстраційний талон. Таким чином, це не тотожний спір, тому вказані правові висновки не можуть використовуватись під час розгляду цієї справи.

Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом чотирнадцятим частини першої статті 60 Закону N2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Таким чином, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.

Під час розгляду справи посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.

Ухвалами суду від 23.01.2023 та від 05.04.2023 було витребувано у відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті копії доказів повідомлення позивача про розгляд справи, отримання чи причин неотримання ним такого повідомлення; а також, у разі надання позивачем до розгляду документів, копії таких).

Однак відповідачем таких доказів чи пояснень щодо них не надано.

Відповідно до ч.9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи вказану норму, суд визнає факт того, що позивач про розгляд справи належним чином повідомлений не був.

Виходячи з наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідачем у справі є відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (територіальний орган Укртрансбезпеки), який згідно норм КАС України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати противною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №348333 від 04.01.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19 червня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна, буд. 75, Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя Д.А. Божук