Справа № 600/1326/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1326/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 27.08.2021 по день фактичного розрахунку 03.03.2023.

1.2. Ухвалою від 15.03.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Згідно позовної заяви представник позивача стверджує, що наказами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.02.2020 № 47-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та від 31.03.2020 № 85-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

2.2. Однак, згідно доводів представника позивача, як під час проходження військової служби так і у зв`язку із звільненням із неї позивачу у неповному обсязі проведено грошові виплати, право на які набуто у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби та звільнення із неї.

2.3. Зазначає, що 08.02.2023 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 у справі №600/1248/22-а 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (військова частина НОМЕР_1 ) виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно у розмірі 62341, 31 грн.

04.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі № 600/3747/21-а виплатив ОСОБА_1 кошти у розмірі 8505,43 грн.

2.4. Отже, поза межами строків розрахунків при звільненні відповідачем проведено позивачу виплату 08.02.2023 індексації грошового забезпечення на суму 62341,31 грн. та додаткових видів грошового забезпечення на суму 8505,43 грн.

2.5. Представник позивача наголошує, що нормами статей 116 та 117 КЗпП України визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

2.6. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, незалежно від виду виплат, що належать працівнику від підприємства, установи, організації і що вказаний законодавчий припис є загальним, і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення, з відповідними правовими висновками щодо застосування статті 117 КЗпП України сформував Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 року у справі № 805/294/16-а, від 20.06.2019 року у справі №820/6287/16 та від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19.

2.7. Виходячи із вищезазначеного, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь період затримки з 27.08.2021 року по 03.03.2023 року обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (без урахування попереднього несвоєчасного розрахунку при звільненні згідно з рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 у справі №600/2382/21-а (період: з 01.04.2020 року по 26.08.2021 року включно)).

Позиція відповідача

2.8. До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

2.9. Так, звертає увагу на те, що виплата всіх належних при звільненні ОСОБА_1 сум не була здійснена у день звільнення у зв`язку з відсутністю фінансування на вищевказані цілі. Фінансування НОМЕР_2 прикордонному загону надходить від Адміністрації Держприкордонслужби України. 31 прикордонним загоном не заперечується заборгованість перед позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення. Зазначені кошти виплачені позивачу після надходження фінансування на вищезазначені цілі від розпорядника коштів вищого рівня.

2.10. Стосовно вимоги про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то зазначає, що статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

2.11. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

2.12. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути прорахований за період із 27.08.2021 року по 03.03.2023 року, але не більш як за шість місяців.

2.13. Також вказує, що враховуючи обставини справи суд може застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника при обрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. З матеріалів справи та з аргументів сторін судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військовій частині НОМЕР_1 ). Згідно наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31.03.2020 року №85-ОС ОСОБА_1 з 31.03.2020 року виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

3.2. Судом згідно даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» та матеріалів справи також встановлено, що у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебували численні справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року у справі №600/2382/21-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням з військової служби; стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.04.2020 року по 26.08.2021 року у сумі 43278 (сорок три тисячі двісті сімдесят вісім) грн 77 коп.

У подальшому рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року у справі №600/3747/21-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 року, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, у квітні 2016 року, серпні 2017 року та лютому 2018 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року, серпні 2017 року та лютому 2018 року, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2010 року, 2014 - 2018 років в розмір 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію: з жовтня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови Кабінету Міністрі України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; з січня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі, визначеному у додатку № 25 до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»: 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 - 2018 роки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 - 2018 роки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702.

Окрім цього, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року у справі №600/1248/22-а визнано протиправними дії 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого О.Пилькевича (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з урахуванням липня 2015 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця); зобов`язано 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого О.Пилькевича (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату провести з урахуванням виплачених сум.

3.3. Доводами сторін також підтверджується, що 08.02.2023 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року у справі №600/1248/22-а ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно у розмірі 62341, 31 грн.

04.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року у справі № 600/3747/21-а виплатив ОСОБА_1 кошти у розмірі 8505,43 грн.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

4.2. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

4.3. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XI). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Так, абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4.4. Разом з тим, Законом № 2011-XI не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

4.5. Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на те, що згідно із частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

4.6. Суд касаційної інстанції неодноразово приходив до висновку, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року в справі №21-8а15, постанови Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17, від 29 березня 2018 року у справі №815/1767/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 та ін.)

4.7. Оскільки у спірному випадку, спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні, що фактично визнавалось сторонами справи, тому до спірних відносин необхідно застосувати норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач в обґрунтуванні заявлених вимог.

4.8. Отже, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

4.9. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

4.10. 26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила у справі №821/1083/17 постанову, якою касаційну скаргу Комісії з ліквідації Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишила без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року у справі № 821/1083/17 залишила без змін. У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) [у рішенні від 8 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України"] надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15.

4.11. Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони, законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми.

Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

4.12. Як встановлено судом у цій справі, ОСОБА_1 з 31.03.2020 року виключено із списків особового складу, всіх видів грошового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

4.13. Однак, на день звільнення з позивачем не проведеного повного розрахунку, у зв`язку із чим їй не виплачено всіх належних сум грошового забезпечення.

4.14. У свою чергу, належні позивачу до виплати суми здійснені Військовою частиною НОМЕР_3 наступним чином:

- 08.02.2023 року на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року у справі №600/1248/22-а 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (військова частина НОМЕР_1 ) виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно у розмірі 62341,31 грн.;

- 04.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року у справі № 600/3747/21-а виплатив ОСОБА_1 кошти у розмірі 8505,43 грн.

4.16. Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а відтак, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу такий заробіток.

4.17. Обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

4.18. Суд наголошує про відсутність спеціального законодавства, яке регулює обчислення середнього заробітку за час затримки при звільненні військовослужбовців з військової служби.

4.19. Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100) вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

4.20. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).

4.21. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

4.22. Так, відповідно до наданої відповідачем довідки Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2023 року №116 загальна сума виплаченого позивачу грошового забезпечення за лютий-березень 2020 року становить 25348,20 грн.

4.23. Водночас, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 з 31.03.2020 року виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення, а тому у вказаній вище довідці зазначені відомості про виплачене позивачу грошового забезпечення не за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню (за січень-лютий 2020 року).

4.24. Натомість, суд звертає увагу на те, що Чернівецьким окружним адміністративним судом вже вирішувалося питання виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби. Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року у справі №600/2382/21-а, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням з військової служби; стягнуто із ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 01.04.2020 року по 26.08.2021 року у сумі 43278 (сорок три тисячі двісті сімдесят вісім) грн 77 коп.

4.25. У даному рішенні, яке набрало законної сили, судом було встановлено, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2021 року №652 загальна сума виплаченого позивачу грошового забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню, становить 25748,20 грн. (пункт 4.22 рішення).

4.26. Суд наголошує, що в силу частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

4.27. А тому, суд вважає, що дійсний розмір виплаченого позивачу грошового забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню, становить 25748,20 грн., що визначено у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2021 року №652.

4.28. Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 429,14 грн (25748,20 грн/60 днів).

4.29. Представником позивача заявлено період затримки при звільненні з 27.08.2021 року (першого дня після дня звільнення) по 03.03.2023 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок) без урахування попереднього несвоєчасного розрахунку при звільненні згідно з рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року у справі №600/2382/21-а (період: з 01.04.2020 року по 26.08.2021 року включно).

4.30. Суд наголошує, що відповідно до частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. З врахуванням наведеного принципу диспозитивності, який реалізований представником позивача у прохальній частині позову, суд вважає за доцільне визначити належний до виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби саме з урахуванням зазначеного представником позивача періоду затримки з 27.08.2021 року (першого дня після дня звільнення) по 03.03.2023 року (день, що передує дню, в якому здійснено повний розрахунок).

4.31. Відтак, період затримки розрахунку при звільненні складає 554 календарних днів (156 робочих днів).

4.32. Суд наголошує, що позивачеві належні суми виплачувалися частинами, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні належить визначати за період невиплати кожної із таких частин, в силу покладання на роботодавця відповідальності за не своєчасний розрахунок при звільненні по належних працівнику конкретних сумах.

4.33. Однак, в силу положень частини 1 статті 117 КзПП України при визначенні суми виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, такий період не може бути більшим як за шість місяців (період з 27.08.2021 року по 26.02.2022 року, що становить 184 к.д. та 127 р.д.).

4.34. Такий період є однаковим по виплаті належних позивачу коштів як по рішенню Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року у справі №600/1248/22-а, так і по рішенню Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року у справі № 600/3747/21-а.

4.35. Враховуючи зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби складає 78961,76 грн (429,14 грн х 184 к.д.).

4.36. Суд вважає, що в порівнянні із загальним розміром проведених позивачу після звільнення виплат, на виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року у справі №600/1248/22-а, та від 01.02.2022 року у справі № 600/3747/21-а, у загальній сумі 70846,74 грн., розраховану вище суму у розмірі 78961,76 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона перевищує суму виплат, проведених із позивачем.

4.37. Суд звертає увагу на те, що представник Військової частини НОМЕР_1 у разі визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби просить виходити з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

4.38. У даному контексті суд зазначає, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

4.39. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

4.40. При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2020 року у справі №400/3151/19, від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

4.41. Крім цього, указаного вище підходу притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається, зокрема, з його постанов від 30 листопада 2020 року у справах №240/12140/19, №560/3230/20, від 09 лютого 2021 року у справі №600/1553/20-а з аналогічних правовідносин.

4.42. Відтак, враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби перевищує суму виплачених позивачу сум, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

4.43. У даній справі істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,9 (70846,74 грн/78961,76 грн, тобто сума визначених до виплати позивачу виплат ділиться на середній заробіток за час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню становить 71065,58 грн (429,14 грн х 0,9 х 184 к.д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

4.44. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №806/345/16, від 18.07.2018 року у справі №825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та постанові Верховного Суду від 10.05.2019 року у справі №815/714/16.

4.45. Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 71065,58 грн. з урахуванням істотності частки недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

5.2. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що цей позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно не проведено з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, чим порушено її право на належне грошове забезпечення.

5.3. Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. В силу частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6.2. У цій справі позивач не сплачувала судовий збір, оскільки звільнена від нього відповідно Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року №3674-VI, доказів понесення інших витрат суду не надано, у зв`язку з чим суд не стягує та не присуджує на її користь будь-які судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного розрахунку у зв`язку із звільненням з військової служби.

3. Стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, щодо виплати коштів на виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року в адміністративній справі №600/1248/22-а та від 01.02.2022 року в адміністративній № 600/3747/21-а, за період з 27.08.2021 року по 26.02.2022 року у сумі 71065 (сімдесят одна тисяча шістдесят п`ять) грн 58 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач НОМЕР_2 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ).

Суддя О.В. Анісімов