Справа № 420/5747/21
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/5747/21

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по даній адміністративній справі, яким йому відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-p(II)/2023 встановлена неконституційність пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Враховуючи те, що під час розгляду справи судом не була врахована та відхилена позиція щодо незаконності застосування до позивача п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», заявник доводив, що судове рішення за результатами його перегляду підлягає скасуванню, а позовну заяву слід задовольнити.

Заперечуючи проти задоволення заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, Одеська обласна прокуратура надала відзив, в якому зазначено, що судовим рішення, яке набрало законної сили, судами зроблено висновок, що кадрова комісія при прийнятті оскаржуваного рішення діяла в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Поряд з цим, у відзиві вказувалося, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 року № 1-р(ІІ)/2023 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Також, заперечуючи проти задоволення заяви ОСОБА_1 , Офіс Генерального прокурора надав відзив, у якому зазначено, що означене рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. При цьому, юридичних фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури, а тому його і не було попереджено про можливе майбутнє звільнення відповідно до ст. 49-2 КЗпП України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року відмовлено, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5747/21 залишено в силі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким подану заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що його було звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 та органів прокуратури саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. За таких обставин, на думку апелянта, на нього під час звільнення поширювався припис пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який 01 березня 2023 року був визнаний неконституційним.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок, що ОСОБА_1 було звільнено на підставі рішення кадрової комісії, оскільки звільнення відбулося на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Одеська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора надали до суду відзив на апеляційну скаргу, в яких просили скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311, 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України з 25.07.2001 на прокурорсько-слідчих посадах та з 06.06.2017 року працював на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області (т. 1 а.с. 142-144).

У зв`язку із проведенням атестації прокурорів, ОСОБА_1 подав відповідну заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (т. 1, а.с. 219).

ОСОБА_1 пройдено два етапи атестації: 1. Складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження. 2. Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, та допущено до третього етапу: співбесіда.

20 січня 2021 року другою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення №3 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 20 січня 2021 року, відповідно до якого встановлено недотримання прокурором ОСОБА_1 вимог професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (т.1, а.с. 129-134), що підтверджено протоколом засідання другої кадрової комісії № 41 від 20.01.2021 року (т. 1, а.с. 123-128).

10 березня 2021 року Одеською обласною прокуратурою, відповідно до ст. 11, п. 2 ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру», пп. 2 п. 19 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», прийнято наказ № 380к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 Одеської області та органів прокуратури з 15.03.2021 року (т. 1, а.с. 141).

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом та просив визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №3 від 20 січня 2021 року, згідно з якого позивач не пройшов атестацію, визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури №380к від 10.03.2021 року, яким позивача звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", поновити в Суворовській окружній прокуратурі міста Одеси на посаді прокурора та в органах прокуратури з 15.03.2021 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі № 420/5747/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення №3 від 20 січня 2021 року, наказу №380к від 10.03.2021 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовлено в повному обсязі.

У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023 № 1-p(II)/2023, яким встановлена неконституційність пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року за виключними обставинами.

Відмовляючи у задоволені заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора не на підставі п. 6 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який визнаний неконституційним, а у зв`язку з прийняттям рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Також суд вказав, що спірні правовідносини виникли між сторонами до прийняття рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(II)/2023 по справі № 3-5/2022(9/22), та вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. З огляду на це, прийняте Конституційним Судом України рішення на спірні правовідносини не впливає, тому підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами не має.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 361 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що процесуальне законодавство передбачає можливість здійснення перегляду справи зокрема за виключними обставинами. При цьому перегляд справи за підставою, визначеною п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України можливий за наявності ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи та за умови, що рішення суду ще не виконане.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі № 420/5747/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення №3 від 20 січня 2021 року, наказу №380к від 10.03.2021 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено в повному обсязі.

Тобто, рішення суду від 25 серпня 2021 року, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно таке рішення не підлягає примусову виконанню, тому відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 21 грудня 2022 року по справі № 140/2217/19, від 27 квітня 2023 року по справі № 140/11713/20.

Як вже зазначалося судом, 01 березня 2023 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 1-р(II)/2023 по справі № 3-5/2022(9/22), яким встановлена неконституційність пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Саме з ухваленням означеного рішення Конституційного Суду України ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року за виключними обставинами, оскільки на думку заявника, вказана обставина є істотною для правильного вирішення публічно-правового спору та не могла бути відомою під час його розгляду.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(II)/2023 по справі № 3-5/2022(9/22) не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у рішенні від 24.12.1997 №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що «частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю».

У рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які тривають або виникли після його ухвалення. Однак, якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України та продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року по справі № 640/1818/20, від 05 квітня 2023 року по справі № 420/6784/21, від 23 травня 2023 року по справі № 520/25364/21.

Суд звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами були остаточно вирішені у судовому порядку, тому вичерпали свою дію та не продовжують існувати, а відтак рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(II)/2023 по справі № 3-5/2022(9/22) у даному випадку до правовідносин між сторонами по справі застосуванню не підлягає.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Конституційного Суду України прийняте у справі за конституційною скаргою прокурора, який не подав в порядку Закону № 113-IX заяви про переведення на посаду в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію та скористався своїм правом на підставі статті 1511 Конституції України звернутися до суду конституційної юрисдикції із такою скаргою, оскільки вважав, що, зокрема, положення пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX не надавали останньому чітко зрозуміти його зміст та передбачити юридичні наслідки його дії, та відповідно зорієнтуватися у процедурі атестації.

Натомість у спірних правовідносинах позивач скористався своїм правом подати відповідну заяву про переведення на посаду в окружній прокуратурі, погодився із умовами та процедурами атестації, як і з наслідками її неуспішного проходження та розпочав участь у цій процедурі шляхом проходження першого та другого етапу атестації.

Таким чином висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023, не впливають на оцінку застосування при вирішенні спірних правовідносин норм Закону № 113-IX, які не були предметом конституційного контролю у вказаному рішенні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року по справі № 200/16156/21.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не має.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко