Справа № 400/3381/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 р. № 400/3381/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., за участю секретаря судового засідання Шакіній А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кадєєвої А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ,

до відповідача: Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030,

про: стягнення 671 875,36 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі: Позивач) звернувся з позовом до Миколаївської обласної прокуратури (далі:Відповідач) та просив: стягнути з Миколаївської обласної прокуратури на користь - ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 по 27.03.2023 в сумі 671 875, 36 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Верховним судом скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2022 року та справу направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 02 березня 2023 року, П`ятим апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року яким було поновлено Позивача на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу залишено без змін. На виконання зазначеного рішення, 28 березня 2023 року наказом керівника Миколаївської обласної прокуратури було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади № 436К від 02.04.2021, та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з 06 квітня 2021 року. У зв`язку з тим, що в період часу з 07 липня 2021 року (дата винесення рішення Миколаївським окружним адміністративним судом, яке залишилось в силі) позивача ОСОБА_1 не було поновлено на посаді, у зв`язку з чим не виплачувалась заробітна плата, позивач вважає, що Відповідач має для вирішення питання виплати середньої заробітної плати за період часу з 08 липня 2021 року по 28.03.2023 року, тобто до часу фактично виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідач подав відзив на позов вважає, його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме, з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання. Право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі.

В судовому засіданні Позивач підтримав доводи позову та просив його задовольнити.

Відповідач підтримав доводи викладені у відзиві та просив відмовити в задоволенні позову.

Суд заслухав правові позиції сторін, дослідив наявні в матеріалах справи докази надав їм оцінку та встановив таке.

07.07.2021 року Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/3003/21, визнано протиправним та скасовано рішення Тринадцятої кадрової комісії від 18.03.2021 року № 2; визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївської обласної прокуратури від 02.04.2021 року № 436 к; поновлено ОСОБА_1 на посаді в Южноукраїнському відділі Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області; стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 05.04.2021 по 07.07.2021 року включно у сумі 95 765, 04 грн.

06.10.2021 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №400/3003/21 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року скасовано та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

27 жовтня 2022 року постановою Верховного Суду, частково задоволено касаційну скаргу позивача ОСОБА_1 , скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2022 року та справу направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

02 березня 2023 року, П`ятим апеляційним адміністративним судом було винесено постанову, якою Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року залишено без змін.

28 березня 2023 року, на виконання Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, наказом керівника Миколаївської обласної прокуратури було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади № 436К від 02.04.2021, та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з 06 квітня 2021 року.

Таким чином, з 07 липня 2021 року (дата винесення рішення Миколаївським окружним адміністративним судом, яке залишилось в силі) позивача ОСОБА_1 не було поновлено на посаді, у зв`язку з чим не виплачувалась заробітна плата, тому позивач, з метою поновлення своїх прав звернувся до суду щодо виплати середньої заробітної плати за період часу з 08 липня 2021 року по 28.03.2023 року, тобто до часу фактично виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Спірні правовідносини врегульовано наступними нормами діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП України, проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на Іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Згідно правових позицій Верховного Суду викладених в постановах від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 Кодексу законів про працю України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

У постановах від 25.09.2019 у справі № 813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 в справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі № 820/2894/16, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 в справі №807/2434/15, від 19.04.2021 в справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно з статтею 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04), в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.

Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Миколаївським окружним адміністративним судом 07.07.2021, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 28.03.2023.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі по тексту - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі № 400/3003/21 в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, допущено до негайного виконання, а також встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 1520,08 грн. за один робочий день.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду та зазначений у відповідній довідці Миколаївської Обласної прокуратури.

Згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 з Миколаївської обласної прокуратури на користь Позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 року по 07.07,2021 року.

Однак, враховуючи оскарження зазначеного рішення відповідачами та подальше оскарження позивачем першого рішення суду апеляційної інстанції до суду касаційної інстанції, а також повторний розгляд апеляційних скарг відповідачів судом апеляційної інстанції, - зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 фактично вступило в законну силу лише 02.03.2023.

Таким чином, з моменту винесення рішення судом першої інстанції до його вступу в законну силу, минув значний час, а саме період з 07.07.2021 по 02.03.2023.

Зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 фактично виконано відповідачем лише 28.03.2023.

До часу вимушеного прогулу необхідно додатково врахувати період з 08.07.2021 (перший день після прийнятого рішення судом першої інстанції) по 02.03.2023 (вступ рішення суду першої інстанції в законну силу на підставі Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду).

Так як зазначене рішення суду першої інстанції від 07.07.2021 фактично виконано відповідачем лише 28.03.2023, а не «негайно», як зазначено у вказаному рішенні, час затримки виконання судового рішення включає в себе період з 08.07.2021 (перший день після прийнятого рішення судом першої інстанції) по 27.03.2023 року включно (останній день перед фактичним виконанням рішення суду першої інстанції). Кількість робочих днів, які є часом вимушеного прогулу за вищевказаний період склала з 08.07.21 р. -124 робочі дні, за 2022 рік 257 робочих днів, з 01.01.2023 по 27.03.2023 61 робочий день, усього 442 робочі дні.

З урахуванням викладеного, сума, яка підлягає стягненню з відповідача, дорівнює 671 875,36 грн. (1520,08 грн. (середньоденний розмір заробітної плати позивача) помножено на 442 (кількість робочих днів за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення)), без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) задовольнити.

2. Стягнути з Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 08.07.2021 по 27.03.2023 в сумі 671 875, 36 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник

Рішення складено в повному обсязі

15.06.23