Справа № 761/28281/22
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/381/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

за участю секретаря судових засідань: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 р. до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову від 05.12.2022 р. Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , винесену на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 17528 від 28.11.2022 р. та акту фактичної перевірки № 36876/26/15/07/ 30217001 від 10.11.2022р., і закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути витрати по сплаті судового збору та на сплату правничої допомоги.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 10.11.2022 року на підставі наказу № 4189-п від 04 жовтня 2022 року відповідачем розпочато проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю об`єднана торговельна компанія "ЄВРОПЛЮС" () за адресою: м. Київ, просп. Правди, буд.58А, за результатами якої складено акт перевірки від 10.11.2022 № 36876/26/15/07/ 30217001 (бланк 004524).

За змістом вказаного акту Товариством порушено п. 6 розд. II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні з огляду на встановлені в ході перевірки факти порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари, а саме: перевищення граничних сум розрахунків готівкою протягом дня.

На підставі акту 28.11.2022 р. відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 17528, яким зафіксовано склад адміністративного правопорушення щодо головного бухгалтера ТОВ ОТК "ЄВРОПЛЮС" (код ЄДРПОУ - 30217001) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про порушення останньою п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (із змінами та доповненнями).

На підставі протоколу та акту, 05.12.2022 р. заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві Інною Якушко винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн за порушення ч. 2 ст. 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки:

- її не повідомлено належним чином про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення;

- оскаржувана постанова складена за порушення ч. 2 ст. 163-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення без даних про притягнення позивача раніше до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-15 КУпАП,

- в постанові не обґрунтовано застосування максимального розміру стягнення;

- позивач не являється суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163-15 КУпАП, не надано доказів того, що позивач є посадовою особою відповідальною за проведення розрахунків в магазині за адресою: АДРЕСА_1 оскільки відповідальними за розрахункові операції є касири магазину;

- пропущено строк накладення адміністративного стягнення, з моменту проведення готівкових операцій (11.08.2022) і до моменту винесення Постанови (05.12.2022) минуло більше двох місяців.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

10.01.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник заперечує щодо задоволення позову та зазначає, що 11.08.2022 р. ТОВ ОТК «ЄВРОПЛЮС» відповідно до чеку проведено готівковий розрахунок протягом одного дня на суму 119 999,00 грн, внаслідок чого встановлено порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги). Представник звернув увагу, що позивач є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 163-15 Кодексу України, оскільки головний бухгалтер відповідальний за облік касових операцій і роботу з касовими документами, оскільки до його обов`язків входить виписування та оформлення касових ордерів, що узгоджується з Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 148 приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства.

ОСОБА_1 притягалась до адміністративної відповідальності, вказане правопорушення було вчинено позивачем неодноразово та систематично, про що свідчить кількість оскаржуваних постанов позивачем до суду. Представник вважає строк накладення адміністративного стягнення не пропущено, правопорушення є триваючим, зазначений строк обчислюється з дня виявлення правопорушення.

17.01.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що як протокол, так і відзив не містять доказів на підтвердження інформації про притягнення позивача раніше до адміністративної відповідальності. Вважає, що суб`єктом правопорушення є касир ТОВ ОТК "ЄВРОПЛЮС" (код ЄДРПОУ - 30217001), а порушення порядку проведення розрахунків є разовим правопорушенням, оскільки таке правопорушення немає триваючого характеру й завершується у момент здійснення розрахунку. Вказане свідчить про закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши процесуальні заяви сторін, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 04.10.2022 року № 4189-п проведено фактичну перевірку за адресою: м. Київ, просп. Правди, буд.58А, де здійснює діяльність TOB ОТК «ЄВРОПЛЮС» () з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).

За результатом проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 10.11.2022 реєстраційний № 36876/26/15/07/ 30217001 , згідно з яким встановлено порушення суб`єктом господарювання вимог: п. 6 розділ ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.17 № 148, а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму через ПРРО.

На підставі акту, 28.11.2022 р. відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № 17528, яким зафіксовано склад адміністративного правопорушення щодо головного бухгалтера ТОВ ОТК "ЄВРОПЛЮС" (код ЄДРПОУ - 30217001) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про порушення останньою п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (із змінами та доповненнями).

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, датою вчинення адміністративного правопорушення є 11.08.2022 року о 15.44 год. (магазин), просп.Правди, буд.58-А.

На підставі протоколу та акту, 05.12.2022 р. заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві Якушко І.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн за порушення ч. 2 ст. 163-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення № 148 це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про Національний банк України" і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

Пунктом 6 розділу ІІ Положення № 148 встановлено, що суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується. Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою платіжного інструменту.

Відповідно до ст. 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18).

Це означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач не оспорює сам факт допущеного порушення, а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму через ПРРО.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами, затверджений постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148 про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (Положення № 148). Згідно п. 39 розділу 4 Положення № 148 установи/підприємства відображають у касовій книзі усі надходження і видачу готівки в національній валюті. Кожна/кожне установа/підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Згідно п. 23, п. 25, п. 26 розділу 3 Положення № 148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно з законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Відповідно до п. 11 розділу 2 Положення № 148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосування РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО без ведення касової книги, є забезпечення зберігання щоденних фіскальних звітних чеків (щоденних Z-звітів) в електронній формі протягом строку, визначеного пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України і занесення інформації згідно з фіскальними звітними чеками до відповідних книг обліку (КОРО - у разі її використання). Відповідно до п. 40 розділу IV Положення № 148 касир здійснює записи з касовій книзі за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день не здійснюються. Касир щоденно в кінці робочого дня підсумовує операції за день, виводить залишок готівки в касі на початок наступного дня і передає до бухгалтерії як звіт касира другі примірники, що є відривною частиною аркуша касової книги (копію записів у касовій книзі за день), з прибутковими і видатковими касовими ордерами під підпис у касовій книзі.

Таким чином, бухгалтер відповідальна за облік касових операцій і роботу з касовими документами, оскільки до її обов`язків входить виписування та оформлення касових ордерів, а тому є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частинами ст. 163-15 КУпАП.

Надана до матеріалів позовної заяви посадова інструкція касира не може бути прийнята судом як доказ, оскільки вона не містить підпису відповідного працівника із зазначенням прізвища імені та по-батькові і дати ознайомлення з посадовою інструкцією, не надано суду наказу про зарахування на посаду касира.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП та розміру накладеного стягнення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 163-15 КУпАП, тобто як особу, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення.

Інформація про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-15 КУпАП вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення. Однак суду не було надано копій постанов за якими позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за я.1 ст.163-15 КУпАП.

Щодо розміру накладеного стягнення, то адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Тобто, не відноситься до компетенції суду досліджувати розмір накладеного стягнення, оскільки в такому випадку це буде втручання в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Щодо строків накладення адміністративного стягнення.

Статтею 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття триваюче правопорушення. Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

В постанові Верховного Суду від 11.12.2018 р. (справа № 242/924/17) зазначено, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Факт правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, мав місце 11.08.2022 року, а оскаржувана постанова винесена 05.12.2022.

За диспозицією частини першої статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення у виді перевищення граничних сум розрахунків готівкою є одноразовою дією, оскільки його склад є закінченим з моменту перевищення граничної суми такого розрахунку.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.11.2020 р. у справі № 203/24/17

Відтак, на момент прийняття оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визначені у частині 1 статті 38 КУпАП, а тому відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності поза межами встановленого двомісячного строку.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення даного позову та скасування постанови заступника начальника Головного управління ДПС у м. Києві Якушко І.В. від 05.12.2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 163-15 КУпАП, і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити саме з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Такий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави суду дійти висновку про те, що судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2022 року між адвокатом Вакуленко Сергієм Володимировичем та ОСОБА_1 (далі по тексту - клієнт) укладено Договір №05/22/12-ФО про надання правничої (правової) допомоги (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту у будь-якому статусі, у тому числі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (пункт 1.1. договору).

У розділі 4 договору надано визначення поняття «Гонорар», а саме, пунктом 4.1., 4.6., 4.8. передбачено, що гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком №2 до цього Договору. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Акта прийому - передачі наданих послуг №1 до договору №05/22/12-ФО від 05 грудня 2022 року про надання правової (правничої) допомоги від 17 січня 2023 року, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу щодо:

1. Вивчення, правовий аналіз матеріалів та надання правового висновку щодо визнання протиправною та скасування постанови від 05 грудня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №17528 від 28.11.2022 року та акту фактичної перевірки №36876/26/15/07/ 30217001 від 10.11.2022 року, і закриття справи про адміністративне правопорушення. Витрачено часу - 0,2 години, розмір винагороди 1094,00 грн.

2. Складення позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови від 05.12.2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №17528 від 28.11.2022 року та акту фактичної перевірки №36876/26/15/07/ 30217001 від 10.11.2022 року, і закриття справи про адміністративне правопорушення. Витрачено часу - 0,3 години, розмір винагороди 1641,00 грн.

3. Складення відповіді на відзив відповідача на позовну заяву. Витрачено часу - 0,25 години, розмір винагороди 1367,50 грн.

4. Складення заяви про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. Витрачено часу - 0,25 години, розмір винагороди 1367,50 грн.

А разом витраченого часу 1 година, розмір винагороди - 5470,00 грн.

Крім того, представник позивача надав суду копію квитанції №0.0..1 від 15.02.2023 року на суму 5 470,00 грн. про сплату позивачем за надані послуги з правничої допомоги згідно Договору №05/22/12-ФО від 05 грудня 2022 року.

17.04.2023 року до суду надійшли заперечення відповідача на заяву про розподіл судових витрат, в якій представник відповідача просить відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, оскільки сума понесених витрат є необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи, у зв`язку з тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувають аналогічні позовні заяви, за винятком номерів та дат актів перевірок та постанов про адміністративне правопорушення.

В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи перелік наданих послуг представником позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на складання заяви про розподіл судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1 367,50 грн., оскільки заявами та суті спору є позов та відзив, а складання будь-яких інших заяв по справі є правом позивача. Крім того, обґрунтування компенсації витрат на правничу допомогу, прохання про розподіл судових витрат, а також орієнтовний розрахунок міститься в позовній заяві, а тому на переконання суду надання такої послуги, як підготовка заяви про розподіл судових витрат не обумовлено критерієм неминучості витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню в частині компенсації витрат на складення заяви про розподіл судових витрат, оскільки вказана послуга не відповідає критерію неминучості та необхідності.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4102,50 грн., судовий збір у розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 78, 286 КАС України, ст.ст. 38, 163-15 КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у м.Києві (м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Головного управління ДПС у м. Києві Якушко І.В. від 05.12.2022 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 163-15 ч.2 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 102,50 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула