Справа № 620/8777/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8777/22 Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.

за участі:

секретар с/з Кузьмук Б.І.

пр-к позивача Костюченко В.К.

пр-к позивача Пархоменко В.М.

пр-к відповідача Ананко Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.02.2022 № 1339/25010700 та № 1340/25010700.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що оскаржувані ППР є правомірними та такими, що прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 червня 2023 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 14 червня 2023 року о 10:00 у справі №620/8777/22 в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній доказами, колегія суддів звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021 №549 та Статуту ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», затвердженого наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 01.02.2022 № 260, Державне підприємство «Семенівське лісове господарство» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», яке є правонаступником його прав та обов`язків (а.с. 31-46, 49-51).

17.02.2022 позивачем сформовано заяву № 10/261 до ГУ ДПС у Чернігівській області, в якій він просив об`єднати інтегровані картки ДП «Семенівське лісове господарство» та ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» у зв`язку з реорганізацією першого (а.с. 176).

У період з 08.12.2021 по 29.12.2021 ГУ ДПС у Чернігівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, ДП «Семенівське лісове господарство». За результатом проведеної перевірки податковим органом 06.01.2022 складено Акт № 41/07/00993478 (далі Акт перевірки, а.с. 54-92), відповідно до змісту якого уповноважені особи відповідача перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.07.2019 по 06.12.2021 встановили порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7, 11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Податкової декларації на прибуток підприємств» від 20.10.2015 № 897, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 659 120,00 грн, в тому числі, за 2019 рік на суму 64 372,00 грн, за 2020 рік 251 087 грн, за 9 місяців 2021 року 343 661,00 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області 03.02.2022 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 1339/25010700, згідно з яким ДП «Семенівське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання на 659 120,00 грн та застосовану штрафну санкцію у розмірі 16 093,00 грн (а.с. 109-111);

№ 1340/25010700, згідно з яким ДП «Семенівське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання на 1 961 782,00 грн (а.с. 112-114).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 44.1, пункту 44.2 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Семенівське лісове господарство», за результатами якої складено Акт від 06 січня 2022 року № 41/07/00993478 (далі - Акт перевірки) (Т. 1 а.с. 54-92).

В Акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2019 по 06.12.2021 ДП «Семенівський лісгосп» по рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» віднесено витрати, в тому числі, «по відновленню лісів» відповідно до нарядів-актів на виконання лісогосподарських робіт, тощо в загальній сумі 3 661 780,00 грн, в тому числі, по найменуваннях робіт: заготівля лісового насіння, вирощування посадкового матеріалу в розсадниках, обробіток (підготовка) ґрунту під лісові культури, створення і вирощування плантацій, садіння і висівання лісу, сприяння природньому поновленню, реконструкція насаджень, доповнення лісових культур. В бухгалтерському обліку ДП «Семенівський лісгосп» по рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» звітів про фінансові результати за формою №2 віднесено витрати, в тому числі, «по відновленню лісів» згідно бухгалтерського запису Дебет рах. 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» та Кредит рах. 232 «Лісогосподарське виробництво.

Також, в Акті перевірки вказано про порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7, 11 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми Податкової декларації на прибуток підприємств» від 20.10.2015 № 897, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 659 120,00 грн, в тому числі, за 2019 рік на суму 64 372,00 грн, за 2020 рік 251 087 грн, за 9 місяців 2021 року 343 661,00 грн.

Вищевказане слугувало підставою для прийняття Головним управлінням ДПС у Чернігівській області податкових повідомлень-рішень від 03 лютого 2022 року, а саме: № 1339/25010700, яким ДП «Семенівське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання на 659120,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 16093,00 грн.; № 1340/25010700, яким ДП «Семенівське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання на 1961782,00 грн. (Т. 1 а.с.112-114).

В оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях зазначено, що ДП «Семенівське лісове господарство» списано на собівартість реалізованої продукції (Дт.901 рах) витрати основного виробництва (лісогосподарське виробництво) витрати, які не мають визнання витрат певного періоду у зв`язку з відсутністю визнання доходу для якого вони здійснені (лісозаготівлі), а саме: витрати по відновленню лісів в результаті чого завищено ряд.2050 «Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг)» Звітів про фінансові результати на суму 3662 тис. грн.

Із Акту перевірки вбачається, що контролюючим органом до порушень, що вплинули на визначення податку на прибуток та відрахування частини чистого прибутку визначено те, що поточні витрати здійснені підприємством на лісовідтворення віднесено до складу витрат поточного періоду та списано на собівартість реалізованої продукції, а не віднесено до витрат наступних періодів, як облік біологічного активу.

При цьому, апелянт зазначає, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якою вони здійснені, проте дохід від «відновлення лісів» ДП «Остерське лісове господарство» не визнавався, тому підприємством неправомірно включено до складу «Собівартості і реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» витрати по «відновленню лісів».

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. № 318 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що це Положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, центральні органи виконавчої влади у межах своєї компетенції мають право розробляти на базі П(С)БО методичні рекомендації щодо специфіки та особливостей обліку в окремих галузях виробництва.

Колегія суддів звертає увагу, що ДП «Семенівське лісове господарство» є суб`єктом господарювання, який займався специфічним видом господарської діяльності, а саме діяльністю у сфері лісових ресурсів, що не заперечується сторонами по справі.

Так, на лісогосподарських підприємствах особливості обліку витрат встановлені «Методичними рекомендаціями з формування собівартості продукції (робіт, послуг) на підприємствах, що належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженими наказом Державного агентства лісових ресурсів України (ДАЛР) від 14.05.2013 № 124 (далі - Методрекомендації № 124).

Згідно Методичних рекомендацій № 124, які визначають особливості обліку витрат на підприємствах лісового господарства, до основного виробництва зокрема, але не виключно, належать (п. 2.2 Методрекомендацій № 124): штучне та природне лісовідновлення; лісорозведення; полезахисне лісорозведення; лісогосподарські заходи з поліпшення якісного складу лісів; будівництво доріг лісогосподарського призначення.

Отже, всі спірні витрати належать до витрат основного виробництва лісового господарства. Відповідно до пункту 2.3 Методрекомендацій № 124 всі ці витрати (тобто витрати основного виробництва) включаються до собівартості окремих видів продукції. Відповідно до розділу 5 «Групування витрат виробничої собівартості продукції (робіт послуг) за статтями калькуляції (пункт 5.1), витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції є однією із статей калькуляції продукції (п.п. 10.1 пункту 5.1).

Таким чином, вказані пункти Методрекомендацій підтверджують, що витрати на лісогосподарські роботи і послуги входять до витрат, пов`язаних із виробництвом продукції лісового господарства, та те, що вказані витрати здійснені за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції, так як при визначенні ціни за продукцію (лісоматеріали) вартість лісогосподарських робіт і послуг включається до собівартості цієї продукції, а так як ціна реалізації продукції більша собівартості, вказане підтверджує той факт, що витрати на лісогосподарські роботи (послуги) повністю компенсовані доходом підприємства.

Перелік робіт (послуг), які включаються до складу лісогосподарських робіт (послуг) вказані в пункті 5.4.3 розділу 5 Методрекомендацій № 124, і це, зокрема: лісокультурні роботи в державному лісовому фонді; охорона лісу від пожеж та інші аналогічні роботи (послуги).

Методичними рекомендаціями встановлений порядок групування витрат і складання зведеного кошторису витрат на виробництво (розділ 7 Методрекомендацій № 124) та особливості обліку і калькулювання витрат за видами виробництва, в тому числі по продукції лісового господарства (розділ 12,підрозділ 12.1), які встановлюють як групуються витрати і яким чином визначається собівартість товарної продукції (що є базою для визначення собівартості реалізованої продукції).

Жодним пунктом вказаних розділів Методрекомендацій № 124 не встановлено необхідності або обов`язку виключення із витрат і собівартості товарної продукції витрат на вирощування лісу, посадкового матеріалу і інших спірних витрат, які включаються до витрат основного виробництва (рахунок 23) та списання їх на витрати по створенню біологічних активів.

Навпаки, у пункті 12.1.1 Методрекомендацій № 124, в якому сказано, що облік витрат ведеться на рахунку 23 («Витрати по лісовому господарству), окремими статтями аналітичного обліку є: охорона лісів від пожеж; лісорозведення на землях, наданих в постійне користування.

Пунктом 12.1.2 встановлено, що фактичні витрати, понесені на вирощування посадочного матеріалу, списуються на вартість продукції в повному обсязі того періоду, коли вони понесені і не розподіляються між готовою продукцією та незавершеним виробництвом.

У пункті 7.12 вказано, що собівартість товарної продукції визначається, виходячи із загальної суми витрат (дебет рахунку 23) з урахуванням тільки змін незавершеного виробництва.

Враховуючи викладене, спірні витрати, як витрати основної діяльності, списуються на собівартість продукції в повному обсязі в періоді їх понесення.

Згідно з пунктом 5.1 Методрекомендацій № 124 до складу витрат, пов`язаних із виробництвом продукції (а не на створення біологічних активів) відносяться витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції, тобто власного доходу підприємства, а не бюджетних коштів.

З метою компенсації цих витрат підприємством, розділом 14 Методрекомендацій №124 «Ціноутворення в лісовому господарстві» встановлено, що при формуванні вільних цін на лісопродукцію вказані ціни встановлюються, виходячи із виробничої собівартості продукції, і однією із статей виробничої собівартості є витрати на лісогосподарські роботи і послуги, виконані за рахунок доходу (виручки) від реалізації продукції.

Слід зазначити, що вказані вимоги Державним підприємством ДП «Семенівське лісове господарство» виконано, тобто витрати на лісогосподарські роботи повністю компенсуються доходом від реалізації продукції (куди входять ці витрати), і виключення їх з витрат основної діяльності приведе до подвійного оподаткування частини доходів підприємства.

Методичні рекомендації № 124 видані Державним агентством лісових ресурсів в межах компетенції агентства, отже підприємством ДП «Семенівське лісове господарство» мало право користуватись вказаними Методрекомендаціями при обліку витрат на виробництво і реалізацію продукції.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Згідно частини 1 статті 98 Лісового кодексу України, видатки на підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів, їх відтворення і охорони здійснюються за рахунок коштів державного бюджету та власних коштів підприємств.

Витрати, понесені підприємством на відтворення лісів, а саме: вирощування посадкового матеріалу в розсадниках та теплицях, обробіток ґрунту під лісові культури, викопка посадматеріалу, садіння лісу, доповнення лісових культур не можуть визнаватися витратами на створення довгострокових біологічних активів, оскільки це суперечить нормам Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 30 «Біологічні активи», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 18 листопада 2005 року № 790 (далі - П(с)БО 30).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 30, біологічний актив або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов`язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Пунктом 11 П(С)БО 30 визначено, що довгострокові біологічні активи, справедливу вартість яких на дату балансу достовірно визначити неможливо або якщо підприємство є платником податку на прибуток, можуть визнаватися та відображатися за первісною вартістю з урахуванням суми їх зносу і втрат від зменшення корисності.

Отже, пункт 5 та пункт 11 П(С)БО 30 передбачають обов`язковість взяття біологічних активів на баланс підприємства.

Разом з тим, необхідно зазначити, що, відповідно до статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Таким чином, посаджені лісові культури на землях державного лісового фонду не перебувають на балансі позивача, й позивач не має законодавчих підстав для зарахування лісу у свій баланс, оскільки дерева в лісі не перебувають на балансі підприємства і не являються його власністю.

При цьому, колегія суддів враховує, що діяльність лісгоспу з вирощування лісових культур не може вважатися створенням біологічних активів, оскільки вказані лісові культури (як ті, що створюються підприємством при лісовідновленні, так і ті, що надані йому в користування в первісному вигляді) не беруться на облік як основні засоби чи інші необоротні матеріальні активи (не зараховуються на баланс), а, отже, не підлягають амортизації.

У Додатку до П(С)БО №30 «Біологічні активи» визначено перелік біологічних активів, а саме: сади дерева в лісі (лісовий масив), і цими садами дерева в лісі є не будь-які дерева, а плодоносні рослини, пов`язані з сільськогосподарською діяльністю, на які не поширюється Положення (стандарт) 30.

Також, пунктом 3.1 П(С)БО №30 «Біологічні активи» прямо передбачено, що Положення №30 не поширюється на біологічні активи, не пов`язані з сільськогосподарською продукцією.

Наразі, ДП «Семенівське лісове господарство» здійснювало вирощування дерев, при цьому процес вирощування лісів є довготривалим і жодна із порід дерев в процесі перетворення не здатна давати ані сільськогосподарську продукцію, як актив, отриманий в результаті відокремлення від біологічного активу, ані додатковий біологічний актив, як актив, одержаний в процесі біологічного перетворення іншого біологічного активу. Додаткові блага від дерев неможливо отримати, а, відтак, такі насадження не підпадають під визначення «Біологічні активи».

Слід також зазначити, що створення лісових культур - це технологічний процес, який у своєму часі становить від 5 до 7 років. Витрати на посадку та вирощування лісових насаджень неможливо прямо пов`язати з отриманим доходом, оскільки продукція, яку можна отримати з таких насаджень для реалізації та отримання доходу з`являється лише через 60-100 років.

За таких умов витрати, понесені у зв`язку із лісовідновленням, яке передбачає довготривалий (більше одного року) технологічним циклом виробництва, неможливо пов`язати з доходом певного періоду, а тому вони повинні відноситись до витрат того звітного періоду, в якому вони понесені у відповідності до абзацу 2 пункту 7 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, яким визначено, що витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду в якому вони понесені.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 620/4002/20.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що висновок контролюючого органу щодо неправомірності відображення ДП «Семенівське лісове господарство» у бухгалтерському обліку є помилковим, а тому, прийняті ГУ ДПС у Чернігівській області за результатом проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Семенівське лісове господарство» ППР від 03.02.2022 №1339/25010700 та №1340/25010700 є протиправними та підлягають скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 16.06.2023р.)