Справа № 540/8/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/8/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в особі Голопристанського відділу УДМС у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду із адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в особі Голопристанського відділу УДМС у Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною відмову Голопристанського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України ОСОБА_2 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Голопристанський районний відділ Управління державної міграційної служби України у Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивачка зазначає, що вона є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .

У зв`язку з необхідністю оформлення та отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, ОСОБА_1 , разом із неповнолітнім сином ОСОБА_2 , якому виповнилось 16 років, звернулась в його інтересах до Голопристанського відділу Управління ДМС у Херсонській області із заявою про оформлення та видачу сину паспорта громадянина України у формі книжечки, в якій повідомила про відмову сина від оформлення паспорта громадянина України у формі картки. Позивачка зазначає, що дана відмова мотивована тим, що через свої релігійні переконання ОСОБА_2 відмовляється від присвоєння цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе її та подальшого зберігання, використання, обробки у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Однак, за результатом розгляду наданої позивачем заяви та доданих до неї документів, відповідач відмовив у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, посилаючись на відсутність необхідного пакету документів, передбаченого п.1 розділу III Тимчасового порядку для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зокрема рішення суду, яким зобов`язано оформити і видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у вигляді книжечки.

Позивачка вважає відмову відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки протиправною, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду.

Відзив на позовну заяву обгрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач наголошує, що згідно п. 3 розділу 1 Тимчасового порядку №456 особі, яка досягла 16-річного віку оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданою нею особисто та доданих до неї документів, перелік яких встановлено пунктом 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку № 456.

Отже, чинне законодавство, що регулює порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України, встановлює конкретні вимоги та процедуру, що передують отриманню особою такого документа.

При цьому відповідач зазначає, що заява позивача від 11.11.2021 року була подана в довільній формі (написана від руки на аркуші паперу А4) тобто без дотримання вимог законодавства України щодо форми заяви про видачу паспорта громадянина України та до неї не було долучено повний пакет документів перелік яких визначено у п. 35 Постанови № 302, п. 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку № 456 та п. 13 розділу ІІ Положення про паспорт громадянина України.

На вказане звернення позивача, Голопристанським відділом УДМС в межах Закону України «Про звернення громадян» було надано відповідь за № 6521- 1127/6521-21 від 19.11.2021 року, якої роз`яснено положення чинного законодавства про перелік документів необхідних для оформлення паспорта громадянина України вперше.

За таких обставин, відповідач вважає, що лист-відповідь Голопристанського відділу УДМС від 19.11.2021 року № 6521-1127/6521-21 не можливо розглядати як рішення (адміністративний акт) про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки, оскільки він не містить його обов`язкових ознак, зокрема, не породжує права та обов`язки для позивачів, а носить виключно роз`яснювальний характер.

Таким чином, на переконання відповідача, у Голопристанського відділу УДМС не було законних підстав для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Також, відповідач зауважує, що станом на момент прийняття справи №540/8/22 до провадження Одеським кружним адміністративним судом, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться документованим паспортом громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , оформленим 29.08.2022 Кам`янець Подільським відділом УДМС у Хмельницькій області, паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 29.08.2022 року, орган видачі 6834 (заява-анкета та облікова картка додається), тобто зазначені паспорти оформлені за допомогою засобів ЄДДР внаслідок самостійного волевиявлення, надання позивачем згоди на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного носія, в результаті чого автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР), який є незмінним.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Процесуальні дії

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Позивач вимоги ухвали виконав.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.02.2022 року від відповідача надійшли клопотання про продовження встановленого судом строку (вхід. № 4840/22) та клопотання про долучення копій документів (вхід. № 4841/22).

18.02.2022 року від відповідача надійшов відзив з додатками (вхід. №5058/22).

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22, відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справи - Одеський окружний адміністративний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 року, адміністративну справу №540/8/22 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

21.04.2023 року від відповідача надійшов відзив з додатками (вхід. №ЕП/14007/23).

Станом на 15 червня 2023 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 20 травня 2005 року Чорноморською сільською радою Голопристанського району Херсонської області (а.с.22).

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , звернулась із заявою до Голопристанського відділу УДМС в Херсонській області із заявою, в якій просила документувати ОСОБА_2 паспортом громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку з релігійними переконаннями (а.с.53).

Разом із заявою, позивачем надано у додатках: копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання від 11.11.2021 року № 09- 04/779 ; копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 ; копію паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-23).

Листом Голопристанського відділу УДМС в Херсонській області від 19.11.2021 року № 6521-1127/6521-21, у відповідь на вказане звернення позивачці повідомлено, зокрема, що за відсутністю необхідного пакету документів, зокрема відповідного рішення суду, у Голопристанського відділу УДМС в Херсонській області відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки ОСОБА_2 (а.с.24-25).

Позивачка не погоджуючись з відмовою відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, у вигляді паспортної книжечки, звернулася з даною позовною заявою до суду.

Джерела права та висновки суду

Згідно з вимогами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. пункт 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (див. пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа №2346/02, ECHR 2002 та пункт 65 рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява №21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява №25735/94, п.45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи викладене особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 14 Закону України №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (частина 1 статті 21 Закону України №5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України»(далі - постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п.2 цієї постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01.01.2016 - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII; з 01.11.2016 - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється (пункт 3 Постанови №302). Пунктом 131 Постанови №302 також передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон України №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону України №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5, 6 статті 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Діючим законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Варто зауважити, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Таким чином, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 по зразковій справі № Пз/9901/2/18 (806/3265/17), а відповідно до ч. 3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Так, судом встановлено, що 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , звернулась із заявою до Голопристанського відділу УДМС в Херсонській області із заявою, в якій просила документувати ОСОБА_2 паспортом громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку з релігійними переконаннями (а.с.53). Разом із заявою, позивачем надано у додатках: копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання від 11.11.2021 року № 09- 04/779 ; копію картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 ; копію паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19-23).

Відповідно до п. 24 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Голопристанський відділ УДМС в Херсонській області листом від 19.11.2021 року № 6521-1127/6521-21, посилаючись на Порядок №456, повідомив позивачку, що за відсутністю необхідного пакету документів, зокрема відповідного рішення суду, у Голопристанського відділу УДМС в Херсонській області відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки ОСОБА_2 (а.с.24-25).

Проте, суд зауважує, що Порядок №456 регламентує лише випадки, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Разом з цим, судом не встановлено наявності таких обставин, тому Порядок №456 не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву на недотримання позивачкою форми заяви про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, з посиланням на вимоги п. 35 Постанови № 302, п. 1 розділу ІІІ Тимчасового порядку № 456 та п. 13 розділу ІІ Положення про паспорт громадянина України, суд зауважує наступне.

Так, на переконання суду, Постанова № 302 передбачає виготовлення бланку паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, а тому подача заяви-анкети, яка передбачена також даною постановою, стосується саме такої форми паспорта громадянина України.

Натомість п. 3 Постанови № 2503-ХІІ передбачає, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 185» від 12.06.2013 року № 415 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» від 04.06.1994 року № 353, якою затверджено зразок бланка паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Згідно з п.13 Постанови № 2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; - свідоцтво про народження; - дві фотокартки розміром 35х45 мм; - у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

При цьому, суд наголошує, що положення п.13 Постанови № 2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

Окрім того пунктом 13 Постанови № 2503-ХІІ передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає, в тому числі, заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України. Така форма була затверджена Наказом МВС від 13.04.2012 № 320, однак, на час звернення позивачки із відповідною заявою, він втратив чинність. Проте, суд звертає увагу, що відсутність форми заяви не може нівелювати право особи на отримання паспорту у формі книжечки, тому подання заяви у довільній формі не може слугувати підставою для невидачі такого паспорту.

При цьому, як встановлено з матеріалів справи, позивачем до заяви про видачу паспорту у формі книжечки додано документи, визначені п. 13 Постанови № 2503-ХІІ.

В той же час, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки не приймалось, а заява була розглянута як звернення відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та надано письмові відповіді на заяву з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України, позаяк у відповіді на заяву щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки було зазначено про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, що обґрунтовано розцінене позивачем як відмова у оформленні і видачі паспорту у формі паспортної книжечки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітній дитині позивачки - ОСОБА_2 , питання про отримання якого вирішується відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Голопристанського районого відділу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що станом на момент розгляду справи №540/8/22 по суті, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться документованим паспортом громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , оформленим 29.08.2022 Кам`янець Подільським відділом УДМС у Хмельницькій області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 29.08.2022 року, орган видачі 6834, що підтверджується Заявою-анкетою №22378286 від 17.08.2022 року та Обліковою карткою на особу, яка порушую клопотання про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.75-76), та жодним чином не спростовується позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закон України №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закон України №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одними із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти «а», «б» пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 5492-VI).

Таким чином, зважаючи на той факт, що станом на день розгляду справи по суті, у ОСОБА_2 наявні і паспорт громадянина України у формі ID-картки і паспорт громадянина України для виїзду за кордон, отже позивачем вже надано згоду на обробку персональних даних та йому присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде.

Окрім того, суд зауважує, діючим законодавством не передбачено можливості видачі особі двох паспортів громадянина України.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи той факт, що предметом розгляду даної справи є відмова у видачі вперше паспорта громадянина України у формі книжечки, а не заміна існуючого паспорта у формі ID-картки, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Голопристанського районого відділу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки.

В той же час, суд зауважує, що ОСОБА_2 не позбавлений права обміняти паспорт у формі ID-картки за наявності підстав та з дотриманням порядку, встановленого Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII та Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в особі Голопристанського відділу УДМС у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Голопристанського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області в оформленні та видачі паспорту громадянина України ОСОБА_2 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області в особі Голопристанського відділу УДМС у Херсонській області (вул. 1 Травня, буд. 67, м. Гола Пристань, Скадовський район, Херсонська область, 75600, ).

Суддя С.О. Cтефанов