Справа № 240/2662/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/2662/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивачка) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796 -XIІ;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796 -XI1 з 10 листопада 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.11.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1, Пенсійний фонд) із заявою щодо призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно працювала (проживала) на територіях радіоактивного забруднення, однак отримала відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, мотивовану відсутністю станом на 01.01.1993 підтвердженого необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Позивачка не погоджується із таким рішенням Пенсійного фонду та вважає, що надала необхідну та достатню сукупність документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому прийняте рішення протиправне та таке, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

21.03.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки відомості про постійне проживання, роботу у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 3 років, відсутні, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є правомірним та вмотивованим, а позов необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню.

Разом із відзивом на позов, від представника відповідача 1 надійшло до суду клопотання про залучення до участі іншого відповідача, який ухвалою суду від 18.05.2023 задоволено, залучено до участі у справі № 240/2662/23, як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2).

08.06.2023 від представника відповідача 2 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що відповідно до поданих ОСОБА_1 довідок архівного відділу Коростенської РДА від 15.09.2022 №Г-292, №Г-264 підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 тривалістю 1 рік 10 місяців 10 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тобто право позивачки на пенсію згідно з ст. 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підтверджено, таке право на призначення пенсії вона набуде після досягнення 60 років та за наявності підтвердженого страхового стажу 35 років.

Крім того, у абзаці першому прохальної частини відзиву на позов, представник відповідача 2 просить провести розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції у порядку ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) із зали судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду.

Щодо викладеного у прохальній частині відзиву клопотання, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем 2 у порушення положення статей 166, 167 КАС України подане клопотання не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених статтею 167 КАС України. Викладення відповідачем у прохальній частині відзиву інших клопотань не передбачено чинними нормами процесуального законодавства та суперечить вимогам статей 162, 164 КАС України. При цьому, недотримання суб`єктом владних повноважень чинних норм процесуального законодавства при поданні заяв по суті справи не має впливати на неналежне виконання стороною у справі своїх процесуальних обов`язків. Суд також звертає увагу відповідача, що подальше недотримання суб`єктом владних повноважень норм процесуального законодавства при поданні відзиву на адміністративний позов, інших заяв та клопотань має наслідком застосування судом положень частини 2 статті 167 КАС України в частині повернення таких заяв по суті справи та інших клопотань без розгляду.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Встановлено, що 09.11.2022 позивачці виповнилося 54 роки, що підтверджується копією паспорта, яка міститься в матеріалах справи.

10.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Після реєстрації заяви позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто таку заяву. За результатами розгляду якої прийнято рішення від 18.11.2022 №77 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з непідтвердженням факту постійного проживання, роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 24.11.2022 № 0600-0214-8/97033 відповідач 1 повідомив позивачку.

Прийняте рішення відповідача 2, яким відмовлено у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах вважає протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з січня 2022 року по 31.12.2022 не менше 29 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 29 років, при розрахунку якого слід врахувати, що від 29 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки, станом на 01.01.1993.

При цьому, щодо необхідного страхового стажу спірних відносин у сторін, які беруть участь у розгляді справи не виникало, за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивачки становить 35 років 11 місяців 14 днів.

У той час, як зазначено у повідомленні про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, період роботи (проживання) - 3 роки на території зони гарантованого добровільного відселення, згідно з наданими позивачкою документами не підтверджено.

За змістом довідки архівного відділу Коростенської РДА Житомирської області №Г-292 від 15.09.2022, яка міститься в матеріалах справи, позивачка була зареєстрована та постійно проживала в с.Нова Радча Народицького району Житомирської області (яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення) на момент аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) по 18 вересня 1986 року та з 03 липня 1991 року по 01 жовтня 1991 року.

Крім того, у період з 12.11.1990 по 29.12.1990 позивачка працювала у Заліській середній школі, яка територіально знаходилася в с.Залісся Житомирської області, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, про що свідчать довідка Народицької селищної військової адміністрації Коростенського району Житомирської області № 01-16/913 від 15.08.2022 та довідка Комунальної установи Трудового архіву Народицької селищної ради № В-135/06-02 від 12.10.2022.

На підставі відомостей в погосподарських книгах Ласківської сільської Ради народних депутатів Народицького району Житомирської області за 1991-1995, 1996- 2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 позивачці видана довідка Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області № Г-264 від 15.09.2022 про те, що вона дійсно була зареєстрована та постійно проживала в с.Ласки Народицького району Житомирської області (яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення) з 02 жовтня 1991 року по 31 грудня 2015 року.

Натомість, Пенсійний фонд стверджує, що відповідно до поданих довідок архівного відділу Коростенської РДА Житомирської області №Г-292 та №Г-264 від 15.09.2022 підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 тривалістю 1 рік 10 місяців 10 днів, а тому право на зниження пенсійного віку не підтверджено.

Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідачем не заперечується, наявний у позивачки статус громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 04.04.1994.

Щодо підтвердження періоду роботи (проживання) позивачкою на територіях радіоактивного забруднення, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, за положеннями ст.55 Закону №796-XII право на пенсію зі зниженням пенсійного віку (на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років), мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

У той час, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем визнано, що позивачка має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

При розгляді спірних правовідносин слід врахувати, що позивачка була зареєстрована та постійно проживала в с.Нова Радча Народицького району Житомирської області (яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення) на момент аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) по 18 вересня 1986 року та з 03 липня 1991 року по 01 жовтня 1991 року, а також з 02 жовтня 1991 року по 31 грудня 2015 року зареєстрована та постійно проживала в с.Ласки Народицького району Житомирської області (яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення). Крім того, у період з 12.11.1990 по 29.12.1990 позивачка працювала у Заліській середній школі, яка територіально знаходилася в с.Залісся Житомирської області, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Таким чином позивачка станом на 01.01.1993 проживала та працювала у населених пунктах, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991.

За твердженнями Пенсійного фонду у позивачки підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише тривалістю 1 рік 10 місяців 10 днів.

Втім, суд вважає, що Пенсійний фонд безпідставно стверджує про відсутність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки періоди проживання та трудової діяльності у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення підтверджені вищевказаними довідками.

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами, позивачка у період з 26 квітня 1986 року по 18 вересня 1986 року та з 03 липня 1991 року по 01 жовтня 1991 року, а також з 02 жовтня 1991 року по 31 грудня 2015 року постійно проживала та працювала у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, слід зауважити, що позивачка постійно проживала або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) до 18 вересня 1986 року, тобто з моменту аварії по 31 липня 1986 року, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З огляду на викладеного та на підставі доданих до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що позивачка має право на зниження пенсійного віку на шість років.

Таким чином, факт постійного проживання (роботи) позивача у зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення доведений матеріалами справи, що у сукупності дає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на шість років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З огляду на викладене та оскільки на час звернення до відповідача 1, належність позивачки до статусу громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення 3 категорії, ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що вона має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд зазначає, що подані позивачкою документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її проживання в зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення та наявності у неї вищевказаного статусу. Інших підстав неможливості призначення позивачці пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому суд вважає, що відмова у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Відтак, відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вулиця Герцена, 10, м. Хмельницький, 29000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796 -XIІ;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796 -XIІ з 10 листопада 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 15 червня 2023 р.