Справа № 160/5455/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Справа № 160/5455/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування пункту 1 наказу №376к від 02.03.2023р., наказу №117 о/с від 06.03.2023р. в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2023р. (згідно відомостей Укрпошта Експрес) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та, з урахуванням позовної заяви від 12.04.2023р., наданої на усунення недоліків позовної заяви, просить:

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу №376к від 02.03.2023р. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського РУП ГУНП» щодо накладення на дізнавача сектору дізнання Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2,6 та 9 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, присяги працівника поліції, вимог частини 1 статті 40-1 КПК України, абзаців 2, 4 пункту 3 розділу У Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 №405, пунктів 2,4 розділу УІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобігання кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017р. №575, пункту 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням, пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012р. №1104, абзаців 2 та 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, підпункту 2.1 пункту 2 та пункту 5 Посадових інструкцій, що виразилося у не проведенні всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та передчасному прийнятті рішень про закриття у кримінальних провадженнях №0000147, №0000131, №0000119, №0000165, №0000450, №0000046, №0000033, №0000009, №0000446, №000036, №0000444, невиконанні вказівок прокурора, що надавались у письмовій формі, наданні неконкретизованих доручень та без встановленого строку їх виконання, які не зареєстровані в канцелярії територіального органу поліції та не передані для виконання в порядку, передбаченому законодавством, незнанні статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», тобто порушенні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 06.03.2023р. №117 о/с в частині, щодо звільнення зі служби в поліції дізнавача сектору дізнання Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді дізнавача сектору дізнання Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із спеціальним званням майор поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07.03.2023р. по дату постановлення рішення у даній справі;

- допустити рішення суду до негайного виконання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив службу в органах Національної поліції України з 07.11.2015р. до 07.03.2023р., зокрема, на посаді дізнавача сектору дізнання Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з якої його було звільнено за оспорюваним наказом. Під час виконання своїх посадових обов`язків у службовій діяльності дотримувався покладених на нього повноважень відповідно до ч.2 ст.40-1 КПК України. 15.02.2023р. працівниками Дніпропетровського управління ДВБ НП України, територіальним управлінням ДБР у рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000122 було задокументовано факт отримання ним від громадянина ОСОБА_2 неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. за здійснення впливу на посадових осіб Нікопольського РТЦ КСП з метою подальшого уникнення мобілізації до Збройних Сил України, 16.02.2023р. йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту згідно ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2023р. За фактом вищеописаної надзвичайної події відповідачем було призначене та проведене службове розслідування за фактом можливого порушення позивачем службової дисципліни за результатами якого було прийнято оспорювані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності №376к від 02.03.2023р. та наказ №117 о/с від 06.03.2023р. про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Підставою для застосування до позивача наведеного дисциплінарного стягнення стали обставини, які виразилися у не проведенні всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та передчасному прийнятті рішень про закриття у кримінальних провадженням, які наведені у висновку службового розслідування та у оспорюваному наказі, недотримання Присяги поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та призвело до приниження авторитету органу Національної поліції в умовах воєнного стану. Позивач вважає, що підстави, зазначені у п.1 оспорюваного наказу №376к, що призвели до застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, є протиправними, оскільки до можливих порушень, виявлених під час розслідування вказаних кримінальних проваджень він жодного відношення не має, деякі кримінальні провадження взагалі не перебували у нього в провадженні (№0000147, №0000119), до того ж, по ним минуло більше шести місяців з дня вчинення можливого дисциплінарного проступку, а отже, дисциплінарне стягнення застосовано з порушенням вказаного строку, по кримінальному провадженню №0000450 було призначено проведення експертизи, яке на момент проведення службового розслідування перебувало на стадії виконання, а кримінальне провадження №0000009 06.03.2023р. було направлено до суду в порядку ст.301 КПК України, по кримінальним провадженням №0000033, №0000046 відомості були внесені до ЄРДР та направлено клопотання до суду про арешт тимчасово вилученого майна, аналогічні дії були вчинені і по кримінальних провадженнях №0000444, №0000446, по кримінальним провадженням №0000131, №0000165 були прийняті рішення про закриття кримінальних проваджень за погодженням з процесуальними керівниками та після їх закриття вони були направлені до прокуратури з метою перевірки законності їх прийняття, а тому, позивач вважає, що твердження про порушення позивачем вимог Інструкції №575, Порядку №1104 є передчасним. Окрім того, позивач вказує і на те, що при прийнятті оспорюваних наказів про застосування до позивача дисциплінарного стягнення відповідачем було проігноровано обставини, передбачені ч.4 ст.19 Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції», що пом`якшують відповідальність поліцейського, а саме: попередня бездоганна поведінка, високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та в порушення вимог п.12 ст.19 наведеного Закону, відповідачем застосовано найбільш суворе дисциплінарне стягнення, тоді як позивач мав діюче стягнення у виді зауваження, застосоване наказом №12к від 04.01.2023р., відповідно, позивач вважає протиправними, безпідставними та незаконними дії відповідача про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, у зв`язку із чим просить зобов`язати відповідача поновити його на посаді та стягнути суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу згідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України, Порядку №260 (а.с.59-72 том 1).

Ухвалою суду від 24.04.2023р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати копії матеріалів службового розслідування, завірені належним чином; надати докази, які свідчать про порушення позивачем вимог Інструкцій, Порядків та Правил, які наведені у Висновку службового розслідування виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.141-142 том 1).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду відповідачем 10.05.2023р. подано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні адміністративного позову позивачеві відмовити посилаючись на те, що порядок проходження служби в поліції регламентується спеціальним законодавством, у тому числі Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом Національної поліції України, Присягою працівника Національно поліції України, Правилами етичної поведінки, які вимагають від працівників поліції дотримуватися порядку та правил, встановлених законодавством України, присягою статутами, не вчиняти дій, які можуть призвести до втрати незалежності та об`єктивності при виконанні службових обов`язків, з гідністю нести високе звання поліцейського. 15.02.2023р. до ГУНП надійшло повідомлення про те, що в рамках кримінального провадження №0000122 за ч.3 ст.369-2 КК України (зловживання впливом) було затримано позивача, який вимагав від громадянина ОСОБА_2 неправомірну вигоду у сумі 2000 доларів США за здійснення впливу на посадових осіб Нікопольського РТЦКТСП з метою уникнення мобілізації до ЗС України. З метою з`ясування обставин вказаної надзвичайної події було призначено проведення службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни позивачем за фактом наведеної надзвичайної події, а саме: затримання позивача після отримання ним неправомірної вигоди в сумі 15000 грн., позивач у письмовому поясненні погодився із виявленими недоліками та пояснив, що вони були допущені неумисно, основною причиною вказав значне навантаження за місцем служби та зауважив, що недоліки у службовій діяльності не пов`язані із подіями, які мали місце 15.02.2023р. Окрім того, у ході обрання позивачеві запобіжного заходу 17.02.2023р. за ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позивач зазначив, що вину він визнає та кається у вчиненому кримінальному правопорушенні. Також під час проведення службового розслідування були опитані безпосередні керівники позивача, комісією вивчено послужний список позивача та встановлено, що позивач за час служби притягувався до дисциплінарної відповідальності десять разів, на момент проведення службового розслідування мав діюче дисциплінарне стягнення зауваження (наказ №12к від 04.01.2023р.). Відповідач зазначив у відзиві, що вказана надзвичайна подія за участю позивача стала можливою через особисту недисциплінованість позивача, порушення основних обов`язків поліцейського та ігнорування останнім вимог чинного законодавства, що свідчить про його низькі морально-етичні якості, що, у свою чергу, суперечить інтересам законності і компрометує звання поліцейського, а відповідно, такий проступок підриває довіру та авторитет Національної поліції України в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до поліцейського, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого виду стягнення звільнення зі служби.

При цьому, відповідач посилається і на те, що дисциплінарною комісією ГУНП не вирішувалося питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірялися обставини дотримання позивачем вимог, які пред`являються до поліцейських та наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку. За викладеного, відповідач вважає, що позивач, склавши Присягу, добровільно взяв на себе вищевказані зобов`язання і був обізнаний, що за порушення цих вимог його буде притягнуто до суворої дисциплінарної відповідальності аж до звільнення зі служби в поліції, відповідно, тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому позивачем дисциплінарному проступку, є правомірним і пропорційним, тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі. Крім того, відповідач наводить у відзиві і на численну судову практику Верховного Суду у даних правовідносинах та рішення Європейського суду з прав людини (а.с.201-214 том 1).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 16.06.2023р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 у період з 07.11.2015р. по 07.03.2023р. проходив службу у органах Національної поліції України, зокрема, з 01.02.2021р. на посаді дізнавача сектору дізнання Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області у званні майора поліції, що підтверджується копією паспорта позивача, копією наказу №376к від 02.03.2023р., копією наказу №117 о/с від 06.03.2023р.копією матеріалів послужного списку, наявних у справі (а.с.16, 18-22, 74-75,96-100, 184-198, 216-221 том 1, а.с.36-43 том 2).

07.11.2015р. позивачем було прийнято та підписано Присягу працівника Національної поліції України, що підтверджується змістом копії наведеної Присяги (а.с.16 том 2).

15.02.2023р. до управління головної інспекції ГУНП в Дніпропетровській області надійшла інформація про те, що працівниками Дніпропетровського управління ДВБ НП України, Дніпропетровської обласної прокуратури та територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава в рамках кримінального провадження (ЄРДР №0000122) розпочатого 08.02.2023р. за ч.3 ст.369-2 КК України (зловживання впливом) був задокументований майор поліції ОСОБА_1 , який вимагав від громадянина ОСОБА_2 неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США за здійснення впливу на посадових осіб Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з метою подальшого уникнення мобілізації до ЗС України, а саме: 15.02.2023р. близько 13.25 год. майор поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на службі, під час обідньої перерви, без табельної вогнепальної зброї, у цивільному обсязі, був затриманий біля будинку АДРЕСА_1 , після отримання ним першої частини неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. Слідчим ДБР грошові кошти оглянуті та вилучені з сумки поліцейського. Останнього затримано у порядку ст.208 КПК України. 16.02.2023р. було здійснено перекваліфікацію на ч.2 ст.369-2 КК України та в цей же день майору поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а 17.02.2023р.останньому відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №203/887/23 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, що підтверджується змістом копії Висновку службового розслідування та копією наведеної ухвали суду (а.с.78-95, 222-225 том 1, а.с.9-13 том 2).

За вищенаведеними фактами, з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни позивачем, ГУНП на підставі наказу від 16.02.2023р. №401 було призначене службове розслідування у формі письмового провадження, що підтверджується змістом копії Висновку службового розслідування та змістом копії наказу від 02.03.2023р. №376к та копії наказу №401 (а.с.18, 104, 216,222, 237 том 1).

Під час проведення такого службового розслідування позивачем 21.02.2023р. були надані письмові пояснення в частині щодо не проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та передчасному прийнятті рішень про закриття кримінальних проваджень, у яких зазначив, що виявлені недоліки у його роботі були допущені ним неумисно, основними причинами цього стало значне навантаження за місцем служби, проведенням щоденних артилерійських обстрілів м. Нікополя та прилеглих до нього територіальних громад, участю у проведенні термінової фіксації і документуванні місць обстрілів. Допущені ним недоліки у службовій діяльності не пов`язані з подіями, які мали місце 15.02.2023р. за його участі. При цьому, з приводу подій, які мали місце 15.02.2023р. за його участю, надавати пояснення відмовився в порядку ст.63 Конституції України, що підтверджується змістом копії пояснень позивача, наявних у справі (а.с.245-246 том 1).

Також у рамках проведення вказаного службового розслідування, були надані письмові пояснення і іншими працівниками поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були враховані дисциплінарною комісією при прийнятті відповідного Висновку службового розслідування (а.с.247-250 том1, а.с.1-3 том 2).

За результатами проведеного службового розслідування 02.03.2023р. Дисциплінарною комісією було складено та затверджено Висновок службового розслідування зі змісту п.3 якого видно, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пунктів 1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,2,6 та 9 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції, вимог ч.1 ст.40-1 КК України, абзаців 2,4 пункту 3 розділу У Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020р. №405, за порушення пунктів 2,4 розділу УІ Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017р. №575, пункту 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із зберіганням, пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012р. №1104, абзаців 2 та 3 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, підпункту 2.1 пункту 2 та пункту 5 Посадових інструкцій, що виразилося у не проведенні всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та передчасному прийнятті рішень про закриття у кримінальних провадженнях №0000147, №0000131, №0000119, №0000165, №0000450, №0000046, №0000033, №0000009, №0000446, №000036, №0000444, невиконанні вказівок прокурора, що надавались у письмовій формі, наданні неконкретизованих доручень та без встановленого строку їх виконання, які не зареєстровані в канцелярії територіального органу поліції та не передані для виконання в порядку, передбаченому законодавством, незнанні статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», тобто порушенні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та призвели до приниження авторитету органу Національної поліції, було запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (а.с.104-118, 222-236 том 1).

Надалі, 02.03.2023р. на підставі вищенаведеного висновку службового розслідування, відповідачем був прийнятий наказ №376к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського РУП ГУНП» згідно до змісту пункту 1 якого, за вчинення вищеописаного дисциплінарного проступку до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, що підтверджується змістом наведеного наказу (а.с.18-21, 216-219 том 1).

З наведеним наказом №376к від 02.03.2023р. позивач був ознайомлений під підпис 03.03.2023р. згідно копії листа ознайомлення (а.с.220 том 1).

На підставі наведеного вище наказу, ГУНП 06.03.2023р. був прийнятий наказ за №117 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 07 березня 2023 року, про що свідчить зміст копії наведеного наказу, наявного у справі (а.с.22, 221 том 1).

Зазначені вище накази №376 від 02.03.2023р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та №117 о/с від 06.03.2022р. про звільнення позивача зі служби в поліції є предметом даного спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII, за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції (далі - Дисциплінарний статут), у преамбулі якого вказано, що цей статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Cлужбова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону №580-VIII , зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У статті ст. 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (ч.3 ст.11 Дисциплінарного статуту).

Водночас, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016р. №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі Правила етичної поведінки), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки, установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

У відповідності до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення посагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати сою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 розділу ІУ Правил етичної поведінки, встановлено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, наведених Правил етичної поведінки поліцейського.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування як у робочий час, так і в неробочий час, заборонено бути зверхнім, погрожувати іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Дисциплінарним проступком визнається, у тому числі вчинення дій поліцейським, що підривають авторитет поліції, а притягнення поліцейського до адміністративної чи кримінальної відповідальності одночасно є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за Дисциплінарним статутом.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Отже, саме службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого воно було призначене.

Як було встановлено судом із вище досліджених судом копій документів, підставами для призначення службового розслідування відносно позивача стали наступні події, а саме: 15.02.2023р. в рамках кримінального провадження (ЄРДР №0000122) розпочатого 08.02.2023р. за ч.3 ст.369-2 КК України (зловживання впливом) за яким був задокументований майор поліції ОСОБА_1 , який вимагав від громадянина ОСОБА_2 неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США за здійснення впливу на посадових осіб Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з метою подальшого уникнення мобілізації до ЗС України, що підтверджено фотокопією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.02.2023р. (а.с.78-85 том 1).

Також, згідно наявних в матеріалах справи копій документів судом встановлено, що 15.02.2023р. близько 13.25 год. майор поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на службі, під час обідньої перерви, без табельної вогнепальної зброї, у цивільному одязі, був затриманий біля будинку АДРЕСА_1 , після отримання ним першої частини неправомірної вигоди в сумі 15000 грн. Слідчим ДБР грошові кошти оглянуті та вилучені з сумки поліцейського. Останнього затримано у порядку ст.208 КПК України.

16.02.2023р. було здійснено перекваліфікацію на ч.2 ст.369-2 КК України та в цей же день майору поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (а.с.86-90 том 1).

17.02.2023р. майору поліції ОСОБА_1 відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №203/887/23 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, що підтверджується змістом копії наведеної ухвали суду (а.с.91-95 том 1).

Наведені описані події, що мали місце (затримання позивача 15.02.2023р. за отримання неправомірної вигоди) за участю позивача у межах проведення службового розслідування підтверджені також і матеріалами службового розслідування (позивачем не спростовані жодними доказами), про що свідчить зміст Висновку службового розслідування від 02.03.2023р. (а.с.222-236 том 1).

При цьому, зі змісту вищенаведених Висновку службового розслідування та оспорюваного наказу №376к видно, що під час їх затвердження та прийняття Дисциплінарною комісією враховано характер вчиненого позивачем правопорушення, особу зазначеного працівника поліції, ступінь його вини, обставини, що обтяжують його відповідальність, зокрема, діюче дисциплінарне стягнення застосоване до позивача у виді зауваження, застосоване наказом від 04.01.2023р. №12, те, що позивач відмовився надавати пояснення по суті події його затримання, яка мала місце 15.02.2023р. з посиланням на ст.63 Конституції України (а.с.245 том 1), у зв`язку із чим зроблений висновок, що зважаючи на те, що вищеописаними вчиненими діями ОСОБА_1 допустив порушення Присяги працівника поліції, Правил етичної поведінки, тобто, позивачем були порушені принципи діяльності поліції та вчинені позивачем дії є несумісними з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та призвели до приниження авторитету органу Національної поліції в умовах воєнного стану (а.с.216-219, 222-236 том 1).

Таким чином, із вище досліджених подій, які мали місце за участю позивача 15.02.2023р. (затримання позивача за отримання неправомірної вигоди) можна дійти висновку, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час.

Разом з тим, позивачем ні під час проведення службового розслідування, ні у ході судового розгляду даної справи, на спростування вище досліджених судом обставин та на спростування дій самого позивача як поліцейського жодних доказів не надано.

З огляду на викладене та аналізуючи встановлені вище обставини (події, що мали місце за участю позивача 15.02.2023р.) із вищенаведеними нормами чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вчинені вищеописані дії позивачем, як поліцейським, є дисциплінарним проступком та є порушенням службової дисципліни, що полягає у прояві негідної поведінки, яка дискредитує звання поліцейського й негативно впливає на рівень авторитету як перед підлеглими (позивач проходив службу у званні майора поліції), так і впливає на рівень довіри суспільства до органів поліції, підриває авторитет поліції в очах суспільства та унеможливлює його подальшу службу в поліції, тому застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за оспорюваним наказом є правомірним та законним.

За таких обставин, з огляду на наведені судом вище висновки, оспорюваний наказ про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580 за №117о/с від 06.03.2023р. є обґрунтованим та законним.

При цьому, роблячи такий висновок, судом враховується і те, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри як підлеглих, так і народу України, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Отже, виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків та вчинення дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

При цьому, слід зазначити, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України (у даному випадку, вимог Закону №580, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки) як у робочий, так і неробочий час.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за оспорюваними наказами є правомірним і пропорційним, оскільки під час проведення службового розслідування інформація щодо порушень позивачем службової дисципліни знайшла своє підтвердження та позивачем жодними доказами не була спростована.

Що стосується аргументів позивача з приводу того, що він не допускав порушення службової дисципліни під час перебування у його провадженні кримінальних проваджень, наведених у Висновку службового розслідування та оспорюваному наказі №376к від 02.03.2023р. (не проведенні ним всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та передчасному прийнятті рішень про закриття таких кримінальних проваджень), оскільки вказані твердження позивача спростовуються наданими ним особисто написаними письмовими поясненнями від 21.02.2023р., у яких позивач зазначив, що виявлені недоліки у його роботі були допущені ним неумисно, основними причинами цього стало значне навантаження за місцем служби, проведенням щоденних артилерійських обстрілів м. Нікополя та прилеглих до нього територіальних громад, участю у проведенні термінової фіксації і документуванні місць обстрілів. Допущені ним недоліки у службовій діяльності не пов`язані з подіями, які мали місце 15.02.2023р. за його участі (а.с.245-246 том 1).

При цьому, судом враховується, що фактично службове розслідування були призначене з підстав отримання інформації про події, що сталися за участю позивача 15.02.2023р. (затримання позивача за отримання неправомірної вигоди), а відповідно, факти не проведення позивачем необхідних слідчих (розшукових) дій при розслідуванні ряду кримінальних проваджень, наведених у Висновку та оспорюваному наказі, є лише додатковими підставами, що свідчать про порушення позивачем службової дисципліни та не спростовують фактів вчинення позивачем дій, які підривають авторитет поліції та є несумісними з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського.

Таким чином, доводи позивача про відсутність фактів порушення ним службової дисципліни у наведеній частині порушень вчинення дисциплінарного проступку є безпідставними, оскільки спростовуються його з письмовими поясненнями, а також і змістом наведеного Висновку службового розслідування, який складений на підставі обставин, що підтверджуються відповідними матеріалами, які позивачем не спростовані.

Також, під час визначення виду дисциплінарного стягнення відповідачем було враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, який мав діюче дисциплінарне стягнення у виді зауваження застосоване наказом від 04.01.2023р. №12 (а.с.234 том 1).

Є і безпідставними та необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що при прийнятті рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення було проігноровано обставини, передбачені ч.4 ст.19 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», що пом`якшують відповідальність поліцейського, а саме: попередня бездоганна поведінка; високі показники виконання повноважень; наявність заохочень, що призвело, на його думку, до застосування до нього найбільш суворішого дисциплінарного стягнення (звільнення з поліції), минаючи дисциплінарні стягнення такі як, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження у спеціальному званні на один ступінь, з огляду на те, що як установлено із наявних в матеріалах справи документів позивач мав діюче дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, застосоване наказом ГУНП від 04.01.2023р. №12 (а.с.234 том 1, а.с.44 том 2); за час несення служби притягувався до дисциплінарної відповідальності десять разів згідно інформації, яка міститься у копії Послужного списку позивача (а.с.36-43 том 2), що було враховано дисциплінарною комісією при проведенні службового розслідування про що свідчить зміст Висновку службового розслідування (а.с.222-236 том 1).

При цьому, слід зазначити, що дійсно застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням відповідних обставин і не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Така ж правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду у його постановах від 19 травня 2022 року у справі №480/4079/18, від 26 травня 2022р. у справі №420/3630/20, від 07 липня 2022р. у справі №460/5545/20, яка підлягає обов`язковому застосуванню адміністративним судом у подібних правовідносинах згідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, слід зазначити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що, у даному випадку, позивачем вчинений проступок (діяння) несумісне з його посадою в порушення вимог статті 18 Закону №580 та Присяги працівника поліції. Тим самим, позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

При цьому, судом враховується і те, що оспорювані накази прийняті відповідачем як захід впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції вжито до позивача за дії, що виразилися у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни, тобто, оспорювані накази про притягнення позивача до відповідальності грунтуються на самостійних підставах (дисциплінарному проступку), натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи, наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580 у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у його постанові від 30.08.2022р. у справі №120/8381/20-а.

Також і адміністративним судом враховується, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у його постанові від 14.04.2021р. у справі №320/3085/20, яка є обов`язковою для застосування адміністративними судами у подібних правовідносинах виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та звільнення зі служби в поліції за оспорюваними наказами є правомірним і пропорційним вчиненому ним дисциплінарному проступку, тому у адміністративного суду відсутні і будь-які правові підстави для поновлення позивача на службі в органах поліції.

Згідно до вимог ст.ст. 73, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, позивачем не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про відсутність у діях позивача порушення службової дисципліни виходячи із встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, які позивачем не спростовані (таких доказів суду не надано).

Зважаючи на вище встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів, фактичні обставини цієї справи, суд приходить до висновку про доведеність, у даному випадку, в діянні позивача порушення службової дисципліни та, відповідно, наявності складу дисциплінарного проступку, а також і обраним видом дисциплінарного стягнення.

Отже, відповідачем надано в повній мірі належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності та законності прийняття оспорюваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача з займаної посади у органах поліції, суд приходить до висновку про те, що оспорювані накази прийнято відповідачем у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з того, що оспорювані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача зі служби в поліції є законними та правомірними, то позовні вимоги про поновлення позивача на посаді в органах поліції та стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які є похідними вимогами, не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 132, 138, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування пункту 1 наказу №376к від 02.03.2023р., наказу №117 о/с від 06.03.2023р. в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва