Справа № 120/408/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/408/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

15 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 року.

Зобов`язано відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію на його запит від 12.01.2023 року згідно вимогам Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації."

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вважає, що запитувана позивачем інформація надається в порядку, встановленому КПК України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського районного відділення поліції проводилися обшуки в приватних помешканнях громадян, які розташовані на території Барської та Копайгородської територіальних громад. Обшуки проводилися з метою виявлення придбання, виготовлення, зберігання, збуту алкогольних напоїв та апаратів для їх вироблення.

Позивач 12.01.2023 року надіслав на електронну адресу СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області запит на інформацію. У даному запиті позивач просив надати повну та достовірну інформацію про те, хто з працівників відділення поліції проводив обшуки, а також просив надати перелік копій документів, на підставі яких проводилися дані обшуки та копії документів, що вказують на наслідки проведення обшуку.

Листом від 17.01.2023 року № 393/2/214-2022 працівником відділення поліції № 1 Жмеринського районного відділення поліції відмовлено у наданні повної інформації у зв`язку з тим, що запитувана інформація є таємницею досудового розслідування та належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вважаючи таку відповідь неповною та такою, що обмежує право на доступ до інформації, позивач звернувся з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно з ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Cтаття 19 Закону № 2939-VI надає тлумачення поняттю запиту на інформацію: це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI).

Таким чином, суд вважає, що наведені вище норми Закону № 2939-VI є однозначними та дозволять достеменно розуміти їх зміст - на момент звернення запитувача інформації із запитом до розпорядника інформації публічна інформація повинна: а) існувати; б) бути відображеною/задокументованою певними засобами на будь-яких носіях; в) бути в розпорядженні суб`єкта владних повноважень - розпорядника інформації.

Так, згідно з п. 6 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядник інформації зобов`язаний, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також, у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

У випадку відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.

Відповідь Жмеринського районного відділення поліції свідчить про те, що підставою для відмови у наданні інформації стало те, що дана інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом та є таємною (а.с. 14-15).

Згідно частини другої цієї статті, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Також суд звертає увагу на те, що положення ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі "трискладового тесту".

Судом першої інстанції правильно зазначено, що обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Подібні правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 9901/510/18.

А тому, відмова в доступі до запитуваної інформації з посиланням на її таємність на підставі Закону № 2939-VІ не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається лише у разі доведення факту її належності до такої категорії інформації та за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в розглянутому спорі відсутні.

Як свідчать матеріали справи, ГУНП у Вінницькій області посилається на те, що запитувана інформація міститься в матеріалах досудового розслідування, внесених до ЄРДР і надається в порядку встановленому КПК.

При цьому, аргументуючи дану позицію, ГУНП у Вінницькій області посилається на Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджене наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року № 139, що втратило чинність на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеними в постанові від 29.09.2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Тобто, положення Закону "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників кримінального провадження до отримання інформації або документів, створених у ході здійснення досудового розслідування.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України установлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18.

Тобто відомості з ЄРДР не є інформацією з обмеженим доступом, а є лише фактичною загальною інформацією зафіксованою в Реєстрі.

Відповідно до пунктів 1-3 розділу 1 чинного Положення про ЄРДР це Положення визначає порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298 (далі - Положення), а також надання відомостей з нього.

Як уже встановлено судом, у відповіді на запит зазначено лише факт того, що інформація є таємницею досудового слідства, проте жодних доказів відкриття кримінального провадження у якому проводяться слідчі дії, - відповідачем не надано як у відповіді на запит, так і до суду.

Так, згідно п. 6 розділу 4 Положення власник надає інформацію з ЄРДР з додержанням вимог КПК України та Закону України «Про захист персональних даних.

Відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення.

Резюмуючи суд зазначає, що не надає оцінку приналежності запитуваної інформації до інформації досудового розслідування та порядку її отримання, оскільки ні ГУ НП у Вінницькій області, ні СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області не доведено її приналежність до таємниці досудового розслідування, зокрема шляхом надання витягу з ЄРДР.

Колегія суддів зазначає, що у випадку відмови у доступі до публічної інформації, розпорядник має довести те, що ця інформація є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні та містить таємницю досудового розслідування, отримати яку позивач може виключно в порядку, визначеному КПК України.

Також зміст такої відмови мав би свідчити про можливість розголошення відомостей кримінального провадження, що могло б вплинути на хід досудового розслідування та завдати шкоди повноті й об`єктивності встановлення обставин кримінального правопорушення, чим було б порушено вимоги КПК України.

Так, суд вважає, що механізм недопустимості розголошення даних кримінального судочинства - це законодавчо санкціонований порядок організації фактично і юридично значимих дій уповноважених суб`єктів обирати й застосовувати правові засоби механізму кримінально-процесуального забезпечення недопустимості розголошення даних кримінального судочинства з метою захисту досудового розслідування, що має бути достеменно мотивований, оскільки тягне за собою обмеження права доступу на інформацію, що може бути необхідна для здійснення захисту до вручення повідомлення про підозру. Це пов`язано з тим, що, попри неповідомлення про підозру, правоохоронні органи можуть суттєво і впродовж тривалого часу вчиняти дії, спрямовані на звуження чи обмеження прав особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП не надано повної відповіді на запит та/або належного обґрунтування відмови у доступі до інформації, у межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є співвідповідач, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, щодо посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №808/51/17, Верховного Суду від 26.12.2022 у справі №620/15343/21, суд зазначає, що вказані правовідносини не є ідентичними даним правовідносинам та не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.