Справа № 320/10726/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

30 травня 2023 року Київ № 320/10726/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

УПСЗН Ірпінської міської ради звернулось до суду з позовом до ВПВР УПЗВР у Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Огібеніна Л.І. від 29.08.2022 у ВП № 69732932 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.11.2023 позовна заява була залишена без руху як така, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, позивачеві запропоновано усунути недоліки шляхом подання позову в оновленій редакції із зазначенням у ньому:

засобів зв`язку сторін (офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти), місця знаходження оригіналів документів, копії яких долучені до матеріалів справи; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; приведенням у відповідність вступної та резолютивної частини позову, зокрема, шляхом зазначення прізвища, ім`я, по-батькові всіх учасників процесу - відповідачів, їх РНОКПП, поштову та електронну адреси та інших засобів зв`язку (у резолютивній частині позовної заяви вимоги пред`явлені до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ); викладу обставин та позовні вимоги до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ Мін`юсту (м. Київ); доказ добровільного виконання судового рішення, на підставі якого було відкрито виконавче провадження та стягнуто виконавчий збір; ціни позову; обґрунтування порушення прав, свобод та інтересів позивача із розкриттям змісту порушених прав; всіх документів, які вказані в додатках до позовної заяви в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях, згідно з п. 5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020); подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на докази, якими підтверджена поважність причин пропуску такого строку.

На виконання вимог ухвали суду було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, позовна заява у редакції, яка визнана судом невідповідною вимогам законодавства, Положення про управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, копія паспорту бюджетної програми, розрахунок суми, яка підлягає виплаті; копія супровідного листа до постанови державного виконавця та копію оскаржуваної постанови, заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням тих самих підстав, які були предметом розгляду суду при первісній подачі позовної заяви.

Дослідивши доводи заяви, суд дійшов висновку про відмову у поновленні строку звернення до суду, з огляду на таке:

відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАСУ, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, визначеного цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ч.5 ст.74 ЗУ "Про виконавче провадження", рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність порушення його права, свободи та інтересу; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення, чи в інший визначений законом строк звернення. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків звернення до суду, якими чинне законодавство унеможливлює звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, коли таке звернення виходить за розумні межі. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання строку звернення до суду є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19).

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивач посилається на несвоєчасне одержання копії оскаржуваної постанови, так УПСЗН Ірпінської міської ради вказує, що отримало постанову лише 13.09.2022 з посиланням на штамп вхідної кореспонденції. Водночас, дата отримання листа проставлена самостійно адресатом без зазначення вхідного номеру та за відсутності конверту з відтиском штемпеля поштового відделення із датою надходження кореспонденції, це свідчить, що датою фіксації факту реєстрації кореспонденції при надходженні до адресата є 13.09.2022, але ця дата не означає фактичне отримання копії постанови в цей день.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 826/6756/18.

Тобто, позивачем не було надано належних та допустимих доказів отримання оскаржуваної постанови саме 13.09.2022, натомість про її наявність позивач міг дізнатися 29.08.2022 в силу того, що вказане виконавче провадження було відкрито для примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 у справі №320/10222/21, де заявник по даній справі був відповідачем. Рішення суду у справі №320/10222/21 набрало законної сили, у зв`язку з чим судом видано виконавчий лист.

Незнання або небажання знати про свої права не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, і мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що правова природа строку звернення дозволяє констатувати, що його запровадження обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. При цьому зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Ураховуючи факт того, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Разом з цим, суд зазначає, що позивачем рне підтверджено належними та допустимими доказами несвоєчасне одержання спірної постанови.

Таким чтном, суд не знаходить підстав для поновлення пропущеного строку УСЗН Ірпінської міської ради, а ураховуючи факт часткового виконання ухвали суду від 29.11.2022, вважає, що поданий позов підлягає поверненню згідно ч.2 ст.123 КАСУ та п.1 ч.4 ст.169 КАСУ.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.