Справа № 240/34367/22
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Житомир

справа № 240/34367/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- зобов"язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати коштів за період з 27.12.2019 по дату виплати 28.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не провів з ним усіх розрахунків при звільненні. Однак лише 28.09.2022 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на виконання рішення суду у справі №240/16962/20 проведено виплату коштів.

Позивач, вважаючи що має право на нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 24 січня 2023 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№12371/23), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування зазначає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не відповідає нормам чинного законодавства.

Вказує, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 по справі №240/16962/20 надійшло на адресу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 12.09.2022. Тобто, термін добровільного виконання рішення у відповідача Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) почався з 12.09.2022.

Ухвалою суду від 23.02.2023 у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви, відмовлено.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 № 2272/1 ОСОБА_1 - головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області звільнено із займаної посади з 27.12.2019, у зв`язку з переведенням.

Згідно з наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №135/3 від 24.12.2019 позивача призначено на посаду головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в порядку переведення.

В свою чергу, згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №240/16962/20 позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) задоволено:

- визнано неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплати щорічних оплачуваних відпусток в квітні, липні 2015 року, в червні 2016 року, в липні 2017 року, в липні 2018 року, в липні та листопаді 2019 року, а також при нарахуванні та виплаті в листопаді 2019 року грошової компенсації за невикористаний 21 день щорічної відпустки та в грудні 2019 року грошової компенсації за невикористані 65 днів щорічної відпустки, без врахування суми отриманої державним виконавцем винагороди у вказані періоди;

- зобов`язано Головне територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) розрахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату для нарахування та оплати щорічних оплачуваних відпусток в квітні, липні 2015 року, в червні 2016 року, в липні 2017 року, в липні 2018 року, в липні та листопаді 2019 року, а також в листопаді 2019 року грошової компенсації за не використані 21 день щорічної відпустки та в грудні 2019 року грошової компенсації за не використані 65 днів щорічної відпустки, з урахуванням сум отриманої державним виконавцем винагороди у вказані періоди, та з урахуванням вже виплачених сум.

28.09.2022 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконано рішення суду у справі №240/16962/20 та проведено виплату коштів на рахунок позивача в сумі 63556,83 грн.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.12.2022 №3029/04 позивача звільнено з посади головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) 27.12.2022 відповідно до п.5 ч.1 статті 36 Кодексу Законів про працю України.

Позивач, вважаючи що має право на нарахування на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв"язку з несвоєчасною виплатою грошового забезпечення, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 47 КЗпП України регламентовано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Отже, доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України є помилковими.

В свою чергу постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №240/16962/20 підтверджено, що при звільненні з публічної служби позивач мав право на виплату грошової компенсації за невикористані відпустки з урахуванням сум отриманої державним виконавцем винагороди.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Таким чином суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні позивача.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 28.09.2022 шляхом виплати заробітної плати на виконання рішення суду у справі №240/16962/20 загалом у розмірі 63556,83 грн.

Згідно з довідкою №11.2/12-12/16 від 09 лютого 2023 року, виданою відповідачем, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 389,04 грн (8384,92 грн + 6787,80 грн / 39 днів).

Затримка розрахунку при звільненні за період з 29.12.2019 (наступний день після звільнення) по 27.09.2022 (включно) становить 687 днів робочих днів.

Водночас, суд зазначає, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, а саме, встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем, а саме 28.09.2022, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX. А відтак, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 29.12.2019, проте не більш як за шість місяців, що становить 123 робочих днів (з 29.12.2019 по 29.06.2020).

Із цього слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст.117 КЗпП України шестимісячного терміну становить 47851,92 грн (389,04 грн середньоденна заробітна плата х 123 робочих днів).

Отже, з врахуванням принципу справедливості, а також враховуючи, що належним в даному випадку способом відновлення порушеного права позивача слугувати стягнення відповідної суми компенсації, з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47851,92 грн.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул.Володимирська, 91, Хмельницький, Хмельницька область,29000, ) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2019 по 27.09.2022.

Стягнути з Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 29.12.2019 по 27.09.2022 в сумі 47851 (сорок сім тисяч вісімсот п"ятдесят одна) грн 92 (дев"яносто дві) коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев"яносто шість) грн 20 (двадцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 15 червня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко