Справа № 420/8992/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8992/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з встановленням базового місяця - листопад 2014 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні по виплаті вартості неотриманого речового;

- стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті вартості неотриманого речового майна за період з 22.03.2023 р. по 06.04.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.03.2023 р. № 94-ос його звільнено з військової служби. Під час проходження військової служби та при звільненні відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Лише за результатами розгляду рапорту про виплату заборгованості по індексації відповідачем 23.03.2023 р. було нараховано та виплачено за період з 01.07.2015 по 28.02.2018 р. індексацію грошового забезпечення у сумі 57777,89 грн. із застосуванням при розрахунку індексації місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - листопад 2014 року. Однак застосування листопада 2014 року базовим місяцем є безпідставним, так як розмір посадового окладу військовослужбовців встановлено у січні 2008 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та в подальшому змінено у березні 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а тому базовим місяцем є січень 2008 року. Крім того, на день виключення зі списків особового складу відповідачем не проведено розрахунку щодо виплати компенсації за неотримане речове майно на суму 84477,71 грн. 25.03.2023 виплачено частково компенсацію вартості речового майна у сумі 53990,41 грн., а 06.04.2023 р. - здійснено остаточний розрахунок по компенсації шляхом виплати 2990,13 грн. Затримка розрахунку при звільненні є підставою для притягнення відповідача до відповідальності за ст.117 КЗпП України, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 16840,16 грн.

Ухвалою від 28.04.2023 р. у справі відкрито спрощене провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.05.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що відповідно до Постанови КМУ від 17.07.2003 р. № 1078 до січня 2016 року сума індексації змінюється з місяця, наступного за місяцем підвищення будь-якої складової грошового забезпечення. У листопаді 2014 року у позивача змінилася надбавка за вислугу років, що в загальному призвело до підвищення грошового забезпечення, тому листопад 2014 року є базовим місяцем для обчислення індексації. Визначення базового місяця при нарахуванні індексації є виключно повноваженнями відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням бажаного ним базового місяця відсутні. Доводи позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними, оскільки умовою виплати військовослужбовцю, який звільняється, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Згідно наказу від 21.03.2023 р. серед належних позивачу виплат відсутня грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. Рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачем було подано 21.03.2023 р., тобто в день звільнення. Таким чином, у зв`язку з поданням позивачем рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно у день звільнення, у відповідача виникли підстави для опрацювання цього рапорту, а правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача у відповідача не виникло, внаслідок чого у даному випадку грошова компенсація за неотримане речове майно на дату звільнення не належить до складу належних звільненому працівнику сум у розумінні ст.116 КЗпП України.

17.05.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність викладених у ньому обставин. Так, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи, а зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. За умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року, останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Також зазначає, що до звільнення з військової служби подав рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.117 КЗпП України.

Положеннями ст.258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.06.1994 р. по 02.04.1996 р. та з 27.08.1996 р. по 21.03.2023 р. проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.03.2023 № 94-ос майстер-сержанта ОСОБА_1 , старшого техніка служби забезпечення пально-мастильними матеріалами відділу тимчасового забезпечення, який звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 15.03.2023 р. № 87-ос за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, абоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Згідно даного наказу вислуга років на 21.03.2023 р. становить: календарна військова - 28 років 04 місяці 09 днів, пільгова військова - 00 роки 00 місяців 00 днів, всього військова - 28 років 04 місяці 09 днів.

Також наказом передбачено: відповідно до абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 8 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 р. № 558 з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.01.2022 р. № 10/0/9-22-ос гідний виплати всіх видів грошового забезпечення за прослужений період в поточному році у повному обсязі.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 21 березня 2023 року.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.03.2023 р. № 425-АГ "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно" наказано згідно розрахунків речової служби відділу тилового забезпечення виплатити за рахунок коштів загального фонду грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби військовослужбовцям звільнених в запас: ОСОБА_1 - 64678,87 грн.

21.03.2023 р. позивачем було подано рапорт про виплату компенсації за неотримане речове майно.

Згідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.04.2023 р. № 544-АГ "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно" наказано згідно розрахунків речової служби відділу тилового забезпечення виплатити за рахунок коштів загального фонду грошову компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби військовослужбовцям звільнених в запас: майстер-сержанту ОСОБА_1 - 35004,83 грн.

31.03.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив, серед іншого, здійснити розрахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. (у разі виплати індексації грошової допомоги за вказаний період - надати довідку з розрахунком суми виплати та визначеним "базовим" місяцем, підстави його визначення та документи, підтверджуючі виплати), надати довідку про вартість речового майна, нарахувати та виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з виплати індексації грошового забезпечення шляхом виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Листом від 04.04.2023 р. № 11/Н-86-23 відповідач надав довідку про розрахунок нарахованої та виплаченої індексації за період з 01.07.2015 р. по 28.02.2018 р., довідку про вартість речового майна, що належить до видачі та повідомив, що індексація за період з 01.07.2015 р. по 28.02.2018 р. виплачена на особовий рахунок 21.03.2023 р., а тому правових підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки немає.

Згідно довідки про розмір виплаченої індексації за 2015 - 2018 р.р., ОСОБА_1 за період з липня 2017 року по лютий 2018 року нараховано індексацію грошового забезпечення у розмірі 57777,89 грн., базовий місяць - листопад 2014 року.

Відповідно до довідки № 8 відповідача розмір компенсації за неотримане речове майно становить 85577,71 грн.

Вказана сума виплачена позивачу 25.03.2023 р. - 53990,41 грн., 06.04.2023 р. - 29220,13 грн.

Не погоджуючись з розрахунками індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. щодо визначення базового місяця - листопад 2014 року, та вказуючи на порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні внаслідок несвоєчасної сплати грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Стосовно позовних вимог в частині правомірності здійснення розрахунку індексації за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону № 1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008 р. та втратила чинність з 01.03.2018 р. (далі - Постанова № 1294), встановлено посадові оклади військовослужбовців.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008 р., в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Відтак, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У подальшому після прийняття Постанови № 704, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Тому суд погоджується із доводами позивача щодо необхідності врахування при проведенні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з січня 2008 року по лютий 2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінювались, та відповідач не надав суду доказів про те, що у вказаний період відбулося збільшення грошового забезпечення саме за рахунок зростання тарифної ставки (окладу).

При вирішенні даного спору, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 29.11.2021 р. у справі № 120/313/20-а, які полягають в наступному.

Місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації. За змістом пункту 5 Порядку № 1078 підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Аналіз пункту 5 Порядку № 1078 свідчить про те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. Отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Верховний Суд у постановах від 12.05.2022 р. у справі № 580/3335/21, від 19.05.2022 р. у справі № 200/3859/21, від 28.06.2022 р. у справі № 420/4841/21 дійшов висновку про те, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, оскільки в період з 01.01.2008 р. по 01.03.2018 р. посадові оклади військовослужбовців були незмінними.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 р. у справі № 240/4911/18 та від 07.08.2019 р. у справі № 825/694/17, відповідно до яких: індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. повинно здійснюватися із застосуванням базового місяця січень 2008 року, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, при нарахуванні та виплаті індексації за спірні періоди відповідач не застосував січень 2008 року як базовий місяць, а тому порушене право позивача на отримання спірної індексації підлягає судовому захисту.

Твердження відповідача про те, що у листопаді 2014 року відбулося збільшення розміру грошового забезпечення за рахунок зміни надбавки за вислугу років, а тому саме листопад 2014 року є базовим місяцем, суд вважає безпідставними, так як збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Аналогічна позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 29.11.2021 р. у справі № 120/313/20-а.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача при застосуванні листопада 2014 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

Стосовно справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Зазначені висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29.11.2021 р. у справі № 120/313/20-а, від 26.01.2022 р. у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 р. у справі № 420/3593/20, від 09.06.2022 р. у справі № 600/524/21-а.

На підставі системного аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. відповідачу слід застосовувати базовий місяць січень 2008 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Однак, Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст.116-117 КЗпП України.

Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 р. у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 р. у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 р. у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 р. у справі № 140/2006/19, від 21.10.2021 р. у справі № 640/14764/20.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що закріплені у ст.ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 31.10.2019 р. у справі № 825/598/17.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені ст.116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби всі належні до йому виплати суми.

За змістом частини першої ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену ст.117 КЗпП України компенсацію.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.03.2023 р. № 94-ос ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 21.03.2023 р.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця позивача за невчасний розрахунок при звільненні з військової служби позивача в частині виплати останньому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби.

Згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі майстер-сержанту ОСОБА_1 , сума до виплати становить 84477,71 грн.

Суму грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 83210,54 грн. сплачено наступним чином: відповідно до платіжного доручення від 24.03.2023 р. на розрахунковий рахунок позивача 24.03.2023 р. перераховано 53990,41 грн., а згідно платіжного доручення від 06.04.2023 р. позивачу 06.04.2023 р. перераховано 29220,13 грн.

Тобто, грошову компенсацію за неотримане речове майно ОСОБА_1 виплачено відповідачем не під час звільнення - 21.03.2023 р., як цього вимагає ст.116 КЗпП України, а частинами 24.03.2023 р. та 06.04.2023 р.

Отже, в даному випадку відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (день виключення особи зі списків особового складу військової частини).

З огляду на те, що відповідачем по справі не було здійснено повного розрахунку з позивачем у визначені ст.116 КЗпП України строки з вини останнього, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України.

Твердження відповідача про те, що грошова компенсація за неотримане речове майно в даному випадку не належить до складу належних працівникові сум у розумінні ст.117 КЗпП України у зв`язку з тим, що рапорт про виплату цієї компенсації подано позивачем у день звільнення, суд вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Пунктами 2, 3 Порядку № 178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Згідно пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 р. № 1115/2000 (далі - Положення № 1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 р. у справі № 480/3105/19 сформулював наступний правовий висновок:

"Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 р. № 232, слідує, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення № 1153/2008".

Отже, умовою для виникнення обов`язку виплати при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Дану позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 р. у справі № 340/680/20.

З матеріалів справи слідує, що начальником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України прийнято наказ від 20.03.2023 р. № 425-АГ, відповідно до якого наказано виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 64678,87 грн., а 21.03.2023 р. позивачем було подано рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби.

/ Тобто, до виключення позивача зі списків особового складу згідно наказу від 21.03.2023 р. № 94-ос, відповідачем наказом від 20.03.2023 р. № 425-АГ визначено (частково) суму грошової компенсації за неотримане речове майно, а позивачем подано рапорт про виплату цієї грошової компенсації, у зв`язку з чим грошова компенсації за неотримане речове майно входить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Прийняття відповідачем після виключення позивача зі списків особового складу наказу від 01.04.2023 р. № 544-АГ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане грошове майно у сумі 35004,83 грн. свідчить не про недотримання позивачем порядку подачі рапорту на виплату даної грошової компенсації, а про порушення відповідачем строків виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Окрім цього, суд зауважує, що розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначено довідкою № 8, яка, як у ній зазначено, складена на підставі наказу від 21.03.2023 р. № 94-ос.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошова компенсація за неотримане речове майно входить до складу належних позивачу при звільненні сум згідно ст.116 КЗпП України, а тому у разі невиплати даної грошової компенсації під час звільнення настають наслідки, передбачені ст.117 КЗпП України.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 виключено зі складу особового складу 21.03.2023 р., а виплату грошової компенсації за неотримане речове майно у загальній сумі 83210,54 грн. здійснено 24.03.203 р. у сумі 53990,41 грн. та 06.04.2023 р. у сумі 29220,13 грн.

Розмір середнього заробітку обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Згідно пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Відповідно до зворотного боку особистої картки грошового забезпечення з січня 2023 року по грудень 2023 року, сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 42100 грн.: у січні 2023 року - 16649 грн. (3260 грн. - посадовий оклад, 1020 грн. - оклад за військове звання, 2140 грн. - надбавка за вислугу років, 2568 грн. - надбавка за особливість проходження служби, 7661 грн. - премія); у лютому 2023 року - 25451 грн. (3260 грн. - посадовий оклад, 1020 грн. - оклад за військове звання, 2140 грн. - надбавка за вислугу років, 2568 грн. - надбавка за особливість проходження служби, 16463 грн. - премія).

Розмір одноденного заробітку склав 713,55 грн. (42100 грн. : 59 календарних дні (31 день - січень 2023 року, 28 днів - лютий 2023 року)).

Як вбачається з копії витягу з наказу від 21.03.2023 року № 94-ос остаточною датою закінчення військової служби є 21.03.2023 р.. Тобто, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло у позивача з наступного дня після звільнення з 22.03.2023 р.

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату сум грошового забезпечення при звільненні з 22.03.2023 р. по 06.04.2023 р. (включно) (до дня фактичного розрахунку), складає 16.

Отже сума середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 11416,80 грн. (713,55 грн. х 16 днів).

З огляду на викладене, на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 11416,80 грн.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то сплачений позивачем судовий збір у сумі 2147,20 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з встановленням базового місяця - листопад 2014 року.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р., враховуючи базовий місяць - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) щодо несвоєчасного розрахунку з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) при звільненні по виплаті грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошової компенсації вартості неотриманого речового майна за період з 22.03.2023 р. по 06.04.2023 р. у сумі 11416 (одинадцять тисяч чотириста шістнадцять) грн. 80 коп.

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (67707, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Військової слави, буд.14, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко