Справа № 140/2663/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2663/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Т.О.,

за участю представника позивача за первісним позовом (представника відповідача за зустрічним) Каленюка Д.С.,

представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним) Харламова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за первісним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» про стягнення фінансових санкцій, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» (далі - ТзОВ «Транс Ойл Компані») про стягнення фінансових санкцій в сумі 500 000,00 грн. до державного бюджету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками ГУ ДПС у Миколаївській області проведено фактичну перевірку ТзОВ «Транс Ойл Компані» за результатами якої сладено акт перевірки у висновках якого встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме зберігання пального без придбання відповідної ліцензії. 30.11.2022 ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення №000350-09 про застосування фінансових санкцій на суму 500 000,00 грн. ТзОВ «Транс Ойл Компані» оскаржило рішення в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України від 30.01.2023 №2264/6/99-00-06-03-02-06 скаргу залишено без задоволення а рішення від 30.11.2022 №000350-09 без змін. ТзОВ «Транс Ойл Компані» у добровільному порядку не сплачено фінансові санкції у зв`язку з чи ГУ ДПС у Волинській області звернулось до суду про стягнення заборгованості по фінансових санкціях в сумі 500 000,00 грн.

Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №140/2663/23 (провадження №140/2666/23) за вказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.20).

14.03.2023 ТзОВ «Транс Ойл Компані» пред`явило зустрічний позов до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій №000350-09 від 30.11.2022 (провадження №140/3837/23).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що правовою підставою для його прийняття оскаржуваного рішення став акт від 31.10.2022 за №03/7680/09-012/44794352 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним, за висновками якого ГУ ДПС у Волинській області встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - факт зберігання пального без наявності ліцензії.

Позивач (за зустрічним позовом) не погоджується з висновками контролюючого органу та винесеним рішенням про застосування фінансових санкцій, оскільки ТзОВ «Транс Ойл Компані» відповідно до отриманої ліцензії серія АС №00313 займається оптовою торгівлею пальним за відсутності місць оптової торгівлі.

ТзОВ «Транс Ойл Компані» згідно укладеного з ТзОВ «Грандтермінал» договору зберігання № 02/09/22-1 від 02.09.2022 протягом вересня - жовтня 2022 здійснював відвантаження на акцизний склад (реєстраційний № 1013799), розташований за адресою: м. Луцьк, вул. Єршова, буд. 1, тобто в розумінні Податкового кодексу України здійснив реалізацію пального з відповідним відображенням операцій шляхом реєстрації акцизних накладних, в яких відображено переміщення пального з акцизного складу пересувного до акцизного складу.

В свою чергу, ні Податковий кодекс України, ні Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» не передбачають прямих заборон чи обмежень платника податку укладати договори відповідального зберігання пального.

Зважаючи на вищевказане, вважає, що товариством не порушено вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - зберігання пального без наявності ліцензії, а тому рішення ГУ ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 30.11.2022 року №000350-09 є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 прийнято зустрічний позов ТзОВ «Транс Ойл Компані» до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій до спільного розгляду з позовом ГУ ДПС у Волинській області про стягнення фінансових санкцій, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом (№П/140/3837/23) в одне провадження з первісним позовом (№П/140/2666/23). Також ухвалою суду від 27.03.2023 судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 11 год. 00 хв. 18.04.2023 (а.с73; 75).

19.04.2023 до суду від представника ГУ ДПС у Волинській області надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній просив відмовити в задоволенні зустрічного позову повністю, а первісний позов задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтував тим, що працівниками контролюючого органу за результатами перевірки встановлені порушення за результатами яких прийнято рішення про застосування до ТзОВ «Транс Ойл Компані» фінансових санкцій в сумі 500 000,00 грн.(а.с.86-88).

25.04.2023 від представника позивача за зустрічним позовом (представника відповідача за первісним) надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що в Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» з приводу заборони передачі пального на зберігання будь яким іншим особам немає обмежень, тому дії ТзОВ «Транс Ойл Компані» по передачі пального на зберігання іншій юридичній особі, яка має відповідну ліцензію на зберігання є законним (а.с.92-93).

12.05.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11:00 22.05.2023 (а.с.106-108).

В судових засіданнях 22.05.2023 та 07.06.2023 представники сторін свої позиції підтримали з підстав викладених в письмових заявах по суті справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, доводи позивача та відповідача, у заявах по суті за первісним і зустрічним позовами, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Транс Ойл Компані» зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Основним видам діяльності є: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.31).

25.05.2022 ТзОВ «Транс Ойл Компані» видано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, та відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний номер 003131, терміном дії з 30.05.2022 до 30.05.2023, місцезнаходження: Україна, 43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 2 (а.с.32).

Також з матеріалів справи слідує 02.09.2022 між ТзОВ «Грандтермінал» (зберігач) та ТзОВ «Транс Ойл Компані» (поклажодавець) було укладено договір зберігання №02/09/22-1, за яким зберігач зобов`язується зберігати нафтопродукти (майно), передані йому поклажодавцем і повернути це майно в цілості розхідної накладної або ТТН. Сторони погодили наступні адреси терміналів місць зберігання майна, а саме: м. Луцьк, вул. Єршова, 1; Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Горішній, вул. Героїв України, 13; Львівська обл., Жовківський р-н, с. Малехів, вул. Київська, 34 (а.с.44-46).

22.09.2020 ТзОВ «Грандтермінал» видано ліцензію на право зберігання пального, реєстраційний номер 2000793, терміном дії з 30.09.2020 до 30.09.2025, місцезнаходження: Україна, 43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, будинок 1, загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального (літри) 18600000 (а.с.47).

Судом встановлено, що працівниками ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 20.10.2022 №1867-п «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Транс Ойл Компані» (а.с.9), направлень на перевірку від 20.10.2022 (а.с.10-11) проведено фактичну перевірку місця фактичного провадження діяльності, що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 2, де здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «Транс Ойл Компані» за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 31.10.2022 за №03/7680/09-02/44794352 (а.с.5-8, 33-34).

Під час проведення фактичної перевірки, перевіряючими встановлено, факт передачі пального, яке належало ТзОВ «Транс Ойл Компані», на зберігання до акцизного складу, який належить ТзОВ «Грандтермінал». Проте відповідно до відомостей про обсяги та залишки пального, переданого на зберігання встановлено залишки пального, а саме станом на 30.09.2022 215 732 літри та станом на 20.10.2022 83 829 літрів.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) факт зберігання пального без наявності ліцензії.

ТзОВ «Транс Ойл Компані» подало свої заперечення на акт перевірки №03/7680/09-02/44794352 від 31.10.2022 (а.с.35-36).

За результатами розгляду заперечень, ГУ ДПС у Волинській області листом від 22.11.2022 №2810/12/03-20-09-02-12 повідомила позивача за зустрічним позовом про те, що аргументи наведенні у запереченні не спростовують висновків акта фактичної перевірки, як наслідок висновки викладені в акті перевірки є занонними, об`єктивними та обґрунтованими (а.с.14-15).

В подальшому на підставі акту перевірки №03/7680/09-02/44794352 від 31.10.2022, ГУ ДПС у Волинській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000350-09, яким до ТзОВ «Транс Ойл Компані», застосовано штрафні санкції в сумі 500 000 грн. (а.с.13, 39).

ТзОВ «Транс Ойл Компані» скористалося процедурою досудового врегулювання спору керуючись п. 56.2, 56.3 ст. 56 ПК України, Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого Наказом N 916 Міністерства фінансів України 21 жовтня 2015 року, направивши скаргу на рішення ГУ ДПС у Волинські області № 000350-09 від 30.11.2022 (а.с.40). Проте, за результатами розгляду скарги, ДПС України 30.01.2023 прийнято рішення № 2264/6/99-00-06-03- 02-06, яким скаргу залишено без задоволення (а.с.16-17, 42-43).

Вважаючи рішення контролюючого органу про застосування штрафних санкцій протиправним, ТзОВ «Транс Ойл Компані» звернулося до суду із зустрічним позовом (а.с.25-32).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

У постановах від 12.08.2021 (справа №140/14625/20), від 10.04.2020 (справа №815/1978/18), від 05.11.2018 (справа №803/988/17), від 20.03.2018 (справа №820/4766/17), від 22.05.2018 (справа №810/1394/16) Верховний Суд вказав, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК щодо визначення цієї підстави фактичної перевірки кореспондується з нормами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (з наступними змінами і доповненнями).

Водночас, у постановах від 16.09.2021 (справа №120/1431/20-а), від 12.10.2021 (справа №120/5729/20-а) Верховний Суд вказав на необхідність зазначення у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, і конкретні фактичні підстави її призначення (відповідно до підстав, визначених нормами цього підпункту).

При здійсненні такого призначення контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Таким чином, норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає дві самостійні підстави для проведення фактичної перевірки, однак в наказі від 20.10.2022 №1867-п підстава проведення перевірки відповідно до вичерпного переліку підстав, з яких може проводитися фактична перевірка, встановленого нормами пункту 80.2 статті 80 ПК, не зазначена.

Також, варто наголосити, що передбачені у пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки пов`язані виключно з фактом отримання конкретної інформації про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства під час здійснення розрахункових (касових) операцій, наявності ліцензій/патентів в сфері виробництва та/або обігу підакцизних товарів.

Однак, зі змісту наказу на проведення перевірки неможливо встановити, що саме слугувало підставою для призначення такої перевірки.

Навіть за наявності у податкового органу права на проведення перевірки, у зв`язку із здійсненням функцій контролю, вказане не позбавляє такий податковий орган обов`язку конкретизувати у наказі на призначення перевірки одну з передбачених пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстав.

Відповідний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.

Формулювання конкретного змісту наказу хоча і є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього п.81.1 ст.81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а.

Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, податковий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків, але, при цьому, відповідач жодним чином не обґрунтував та не навів суду, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємства.

Узагальнюючи вищевикладене, слід зробити висновок, що правильність оформлення наказу про проведення фактичної перевірки та його повнота є однією із найважливіших передумов для того, щоб контролюючий орган приступив до її проведення. Саме визначені у наказі юридична і фактична підстави окреслюють предмет і межі перевірки, а в подальшому утворюють предмет доказування в адміністративній справі у разі виникнення спору про правомірність призначення перевірки.

Суд не заперечує того факту, що до функцій контролюючих органів, відповідно до ст. 19-1 ПК України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); забезпечення контролю за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку (п.п.19-1.1.15); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.16).

Водночас суд зазначає, що реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення перевірок не є безмежною. Такими функціями податковий орган наділений законодавчо на постійній основі, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не у будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, перевірка може бути призначена.

У постанові від 22.09.2020 (справа №520/8836/18) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Верховий Суд зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання. Таку правову позицію підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду і в постановах від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 21.12.2022 у справі №500/1331/21.

Зважаючи на викладене, та беручи до уваги відсутність у наказі про призначення перевірки фактичних підстав для їх проведення, які не були доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд приходить до висновку, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача було здійснено протиправно, а допущені контролюючим органом порушення вимог закону щодо призначення та проведення фактичної перевірки ТзОВ «Транс Ойл Компані» призвели до відсутності правових наслідків такої.

Поряд з цим, при вирішенні спору суд вважає за доцільне перевірити висновки фактичної перевірки, які слугували підставою для прийняття спірного рішення про застосування фінансових санкцій від 30.11.2022 №000350-09 та, які зводяться до встановлення порушень позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - зберігання пального без наявності ліцензії.

Щодо порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального №481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (Закон №481).

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року №481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (Закон №481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирають чинності з 01 липня 2019 року.

Згідно постанови КМУ від 18.12.2018 №1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227(Постанова №227), ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до статті 1 Закону №481:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

- зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

- оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам;

- роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в батонах для побутових потреб населення та інших споживачів;

- єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Суд зазначає, що для того, щоб господарська діяльність суб`єкта господарювання підпадала під визначення оптова торгівля пальним, така діяльність має складатись одночасно із двох складових: 1) придбання пального: 2) реалізація пального іншим особам (оптова або роздрібна торгівля).

Статтею 15 Закону №481 визначено, що ліцензії на право провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності видаються уповноваженими КМУ органами виконавчої влади.

Контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України (частиною 1 статті 16 Закону №481).

Водночас, перевіркою встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - зберігання пального без наявності ліцензії.

Відповідно до статті 17 Закону №481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафу в розмірі 500 000 грн.

Однак, суд не погоджується з позицією податкового органу щодо встановленого відповідачем порушення ТзОВ «Транс Ойл Компані» статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «Грандтермінал» (зберігач) та ТзОВ «Транс Ойл Компані» (поклажодавець) 02.09.2022 було укладено договір зберігання №02/09/22-1, за яким зберігач зобов`язується зберігати нафтопродукти (майно), передані йому поклажодавцем і повернути це майно в цілості на умовах, визначених даним договорам, тобто позивач приймає на зберігання, зберігає на власному акцизному складі, та повертає зі зберігання пальне контрагентів і згідно вимог законодавства, не має права розпоряджатись даним пальним, а може лише повернути пальне зі зберігання його власнику, або уповноваженій ним особі, в межах договорів зберігання пального. Сторони погодили адреси терміналів місць зберігання майна, зокрема м. Луцьк, вул. Єршова, 1 (а.с.44-46).

Також, як встановлено судом, ТзОВ «Грандтермінал» видано ліцензію на право зберігання пального, реєстраційний номер 2000793, терміном дії з 30.09.2020 до 30.09.2025, місцезнаходження: Україна, 43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, будинок 1, загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального (літри) 18600000 (а.с.47).

За пп.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Згідно, пп.14.1.32 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.

При цьому, ні Податковий кодекс України, ні Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» не передбачають прямих заборон чи обмежень платника податку укладати договори відповідального зберігання пального.

Згідно пп. 14.1.202 п.14.1 ст.14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Вищезазначеною нормою визначено, що не є продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів відповідального зберігання, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

При цьому, суд наголошує, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області в ході проведення фактичної перевірки не підтверджено та не встановлено саме придбання відповідного пального у ТзОВ «Транс Ойл Компані», крім того, зі змісту договору зберігання від 02.09.2020 №02/09/22-1, укладеного із ТзОВ «Грандтермінал» як зберігачем вбачається, що перехід права власності на нафтопродукти поклажодавця не відбувається, що в свою чергу свідчить, що ця господарська діяльність не є продажем (реалізацією) товару.

Можливість суб`єктів господарювання користуватися послугами суб`єктів, що надають послуги зі зберігання пального неодноразово підтверджена й судами, зокрема у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 у справі №140/15769/21 та від 15.09.2021 у справі №460/337/21.

Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що ТзОВ «Транс Ойл Компані» не порушено вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» - зберігання пального без наявної ліцензії, а тому рішення ГУ ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 30.11.2022 №000350-09 є протиправним та підлягає скасуванню.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам ГУ ДПС у Волинській області, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування своїх дій, і не довів правомірності винесення спірного рішення про застосування штрафних санкцій.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення від 30.11.2022 №000350-09 про застосування фінансових санкцій у сумі 500 000,00 грн. є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову належить відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду ТзОВ «Транс Ойл Компані» сплатило судовий збір в сумі 7500,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.03.2023 №363 (а.с.65).

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 7 500,00 грн.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 159, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» про стягнення фінансових санкцій відмовити.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій №000350-09 від 30.11.2022.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 2, ) судовий збір у розмірі 7 500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень нуль копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Ойл Компані» (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 2, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2023 року.