Справа № 320/10572/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року № 320/10572/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Національної гвардії України
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної гвардії України, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо нездійснення повного обов`язкового розрахунку, ненарахування та невиплату при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 заборгованості суми з індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно, передбаченої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з установленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 неотриману при звільненні з військової служби 01 лютого 2021 року суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з установленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо нездійснення повного обов`язкового розрахунку, ненарахування та невиплату при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 заборгованості суми з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 січня 2019 року включно, передбаченої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - березень 2018 року;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 неотриману при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 січня 2019 року включно, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - березень 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо неповного розрахунку складу місячного грошового забезпечення позивача станом на 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 , унаслідок чого протиправно не були враховані до його складу додаткові щомісячні виплати щомісячна грошова премія премія у розмірі 120% та надбавка за особливості проходження служби у розмірі 55%, які передбачені Постановою КМУ від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200, а також індексація грошового забезпечення, які передбачені, постановою КМУ від 30.08.2017 №704, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», що призвело до недоплати позивачу при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року коштів одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних роки календарної служби;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України провести новий перерахунок місячного грошового забезпечення позивача станом на 17 грудня 2020 року та включити до його складу, додаткові щомісячні виплати щомісячна грошова премія премія у розмірі 120% та надбавка за особливості проходження служби у розмірі 55%, які передбачені Постановою КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200, а також індексація грошового забезпечення, які передбачені, постановою КМУ від 30.08.2017 №704, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», і на підставі нового розрахунку здійснити доплату стягнути на користь ОСОБА_1 суму заборгованості одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних роки календарної служби, яка була не виплачена при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та не виплати при звільненні 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби, з урахуванням пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до Підпункту «а» пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, якою передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суму заборгованості одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не була виплачена при звільненні 17.12.2020, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби, з урахуванням пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, якою передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі при звільненні 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 суми заборгованості з вартості речового майна, що належало позивачу до видачі за весь період служби, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, унаслідок чого йому при звільнення зі служби 17.12.2020 було не доплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020;

- стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, унаслідок чого позивачу при звільнення зі служби 17.12.2020 було не доплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України виплату належних на користь позивача коштів відповідно до рішення суду ОСОБА_1 здійснити шляхом перерахування на банківську картку за наступними реквізитами: одержувач AT КБ «ПриватБанк», код банку одержувача (МФО) 305299, код отримувача (ЄДРПОУ): 14360570, картка для виплат IBAN НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 ).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачем зазначено про порушення відповідачем права позивача щодо здійснення повного розрахунку та виплати йому усіх належних при звільненні коштів, зокрема, щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби у період з 03.01.2017 по 01.01.2019.

Позивачем зауважено, що розрахунок індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 03.01.2017 по 28.02.2018 мав бути здійснений із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, оскільки саме у цьому місяці відбулись зміни посадового окладу військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294.

Крім того, позивач вказано, що розрахунок індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2018 по 01.01.2019 мав бути здійснений із застосуванням базового місяця - березень 2018 року.

Також позивачем наголошено на тому, що станом на дату його звільнення з військової служби відповідачем безпідставно не враховано до складу його місячного грошового забезпечення додаткові види грошового забезпечення, а саме: премію у розмірі 120%, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 55%, що призвело до недоплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення при звільненні зі служби 17.12.2020.

Крім того, позивачем вказано на те, що відповідачем безпідставно не було здійснено нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення лише за 2 (два) повних роки пільгової вислуги.

Разом з тим, за посиланням позивача, відповідачем не було здійснено також повного розрахунку кількості та суми вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби, унаслідок чого при звільненні 17.12.2020 не було доплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020.

На думку позивача, бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому заборгованості, яка виникла станом на 17.12.2020, істотно порушує його законні права та інтереси, як учасника бойових дій, відповідно, наявні законні підстави для нарахування та виплати належних по закону коштів, а посилання відповідача на обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №320/10572/22 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Зазначеною ухвалою суду від відповідача витребувано:

- довідку про нараховане і виплачене ГУ НГУ грошове забезпечення полковнику ОСОБА_1 (по рокам і місяцям) за період проходження військової служби з січня 2017 року по грудень 2020 року, із зазначенням у його складі: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; нарахованої та виплаченої (або) невиплаченої індексації грошового забезпечення;

- довідку про здійснення полковнику ОСОБА_1 про нарахування/ненарахування суми індексації грошового забезпечення (по місячно) за період проходження мною військової служби у період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року, на підставі постанови КМ України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) базового місяця січень 2008 року;

- довідку про здійснення полковнику ОСОБА_1 нарахування/ненарахування суми індексації грошового забезпечення (по місячно) за період проходження мною військової служби у період з 01 березня 2018 року по 1 січня 2019 року, на підставі постанови КМ України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) базового місяця березень 2018 року;

- довідку про складові грошового забезпечення станом на грудень 2020 року (із зазначенням всіх видів грошового забезпечення, які увійшли до неї та суми), з якого здійснювалось нарахування та виплата, відповідно до Наказу Командувача НГУ від 17.12.2020 №264 (по стройовій частині) одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, яка передбачена п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та згідно Постанови КМ України від 17.09.2014 №460;

- копію довідки на полковника ОСОБА_1 про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2020 року, розрахованої Головним управлінням Національної гвардії, оформленої згідно Додатку на підставі п. 5 постанови КМУ №178 від 16.03.2016, на підставі якої здійснювалась позивачу виплата грошової компенсації за нестримане речове майно при звільненні 17 грудня 2020 року з ГУ НГУ;

- копію атестату на предмети речового майна (додаток 3) та арматурної картки (додаток 16) на полковника ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби 19.12.2017 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475;

- копію наказу командира Військової частини НОМЕР_3 НГУ від 24.12.2020 №562 про виплату грошової компенсації за речове майно;

- довідку про грошове забезпечення полковника ОСОБА_1 за останні 2 (два) повні календарні місяці (жовтень-листопад 2020 року) проходження військової служби, що передували звільненню 17 грудня 2020 року з ГУ НГУ, із зазначенням розрахунку середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення (без зменшення на суми утриманих податків та інших обов`язкових платежів) за формою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;

- докази (довідку) нарахування позивачу полковнику ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 03.01.2017 по 28.02.2018 із зазначенням бази нарахування;

- докази (довідку) нарахування позивачу полковнику ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 28.02.2018 по 01.01.2019 із зазначенням бази нарахування;

- докази (довідку) виплати позивачу полковнику ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні із зазначенням складових грошового забезпечення, з яких її було виплачено;

- письмову відповідь з обгрунтування щодо підстав нездійснення виплати позивачу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з 03.01.2017 по 01.01.2019 та одноразової грошової допомоги при звільненні;

- докази (довідку) щодо того, з яких складових складалось грошове забезпечення позивача ОСОБА_1 станом на 17.12.2020.

На виконання вимог ухвали суду від 21.11.2022 відповідачем 09.03.2023 подано до суду витребувані матеріали.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, інших заяв по суті справи відповідачем до суду не подано. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано відповідачем, про що свідчать матеріали справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої, другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 у період з 03.01.2017 по 17.12.2020 проходив військову службу у Головному управління Нацоінальної гвардії України.

Наказом командувача Національної гвардії України від 30.12.2016 №202 о/с ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом до Національної гвардії України до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командувача Національної гвардії України від 17.12.2020 №264 (по стройовій частині), полковника ОСОБА_1 , начальника служби з контролю бойового забезпечення, бойової та спеціальної підготовки відділу контролю бойової, мобілізаційної готовності та повсякденної діяльності військ управління контролю діяльності військ (інспекції) звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» (за станом здоров?я) пункту 2 частини п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 11.12.2020 №245 о/c та направлено для взяття на військовий облік до Білоцерківського РВК Київської області.

ОСОБА_1 17.12.2020 було виключено зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення.

У вказаному наказі встановлено:

«Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016-2020 роки;

Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200 виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 17 грудня 2020 року в розмірі 120 відсотків посадового окладу.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу (03 січня 2017 року) без урахування періоду попередньої служби».

У наказі зазначено, що вислуга років станом на 17.12.2020 становить: у календарному обчисленні - 16 років 11 місяців 09 днів; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки 06 місяців 23 дні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Національної гвардії України із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за весь період проходження військової служби з 03.01.2017 по 01.01.2019 (служба в Головном управлінні Національної гвардії України з 14.08.2017 по 17.12.2020) та грошового забезпечення при звільненні.

Листом від 22.06.2021 №27/11-5І-764 відповідачем повідомлено про те, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення була здійснена в повному розмірі, у тому числі за період з 14.08.2017 по 28.02.2018, також виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби (03.01.2017). Крім того, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 24.12.2020 №562 позивачу було нараховано та виплачено в грудні 2020 року грошову компенсацію за речове майно.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо не нарахування та не виплати під час звільнення індексації грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 01.01.2019, неповного розрахунку складу грошового забезпечення та неповного розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності та стягнення відповідних сум, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №1282-XII (в редакції до 11.10.2017) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №1282-XII (в редакції з 11.10.2017) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до положень статті 6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до довідки від 03.12.2022 №9 позивачу за період з 14.08.2017 по 28.02.2018 нарахована та виплачена індексація в сумі 2456,51 грн. (базовий місяць січень 2016 року). За період з 01.03.2018 по 17.12.2020 позивачу нарахована та виплачена індексація в сумі 4559,96 грн. (базовий місяць березень 2018 тьку).

У позовній заяві позивачем зазначено, що обчислення індексації грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 28.02.2018 має бути здійснено із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки саме у січні 2008 року відбулись зміни розміру посадового окладу військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294.

Враховуючи положення Порядку №1078, місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Суд зазначає, що аналіз норм Порядку №1078 дає підстави для висновку, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації доходів громадян проводиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 числа наступного місяця за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, визначений Порядком №1078. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. У разі якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

При цьому, під підвищенням доходу для цілей індексації заробітної плати (грошового забезпечення) слід розуміти підвищення їхніх постійних складових (тарифних ставок, окладів). У разі зростання заробітної плати (грошового забезпечення) за рахунок інших складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати (грошового забезпечення), які не мають разового характеру.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі №380/1513/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 96592005).

Щодо посилань позивача на необхідність здійснення обрахунку та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2017 №1294 (далі - Постанова №1294, яка була чинною до 28.02.2018), яка набрала законної сили з 01.01.2008, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

У свою чергу, схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою №1294, яка набрала чинності з 01.01.2008.

Відповідно пункту 5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Тобто, відповідно до пункт у 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 10-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 15.12.2015) обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалось з місяця прийняття працівника на роботу.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення:

- до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати;

- після 01.12.2015 є місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

Відповідно до п.13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008.

Враховуючи вищенаведене, базовим місяцем для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період за період з 03.01.2017 по 28.02.2018 є січень 2008 року, оскільки наступне підвищення розміру грошового забезпечення позивача за рішенням Уряду відбулось саме з 01.03.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі-Постанова №704), за результатом чого з 01.03.2018 базовим місяцем для розрахунку індексації став березень 2018 року.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.05.2022 у справі №200/3859/21 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 104400987).

У зв`язку з цим, суд погоджується з позицією позивача, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням базового місяця січня 2008 року.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 28.02.2018.

Щодо визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.01.2019, то у позовній заяві позивач зазначив, що для нарахування індексації грошового забезпечення на вказану дату також має застосовуватись базовий місяць - березень 2018 року, з приводу чого суд зазначає таке.

Суд зазначає, що з 01.03.2018 відбулась зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.

Згідно з пунктом 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14.

Пунктом 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, передбачено те, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Абзацом 1 пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Оскільки підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку з прийняттям Постанови №704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, саме березень 2018 року є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У свою чергу, питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) урегульовано абзацами 3, 4 та 6 пунктом 5 Порядку №1078, де визначено, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

З огляду на викладене для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку № 1078.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, в вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%.

Отже величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%.

З огляду на абзаци 3-5 пункту 5 Порядку №1078 для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Відтак, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді цього ж року, то позивач набув право на виплату індексації з грудня 2018 року.

Враховуючи вказане, суд вважає, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.11.2018 відсутні.

Як вбачається з довідок Головного управління Національної гвардії України від 03.12.2022 №2 та №3, позивачу за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 71,08 грн. щомісячно.

У довідці від 03.12.2022 №9 відповідачем зазначено про нарахування та виплату позивачу за період з 01.03.2018 по 17.12.2020 індексації в сумі 4559,96 грн. (базовий місяць березень 2018 року).

Однак суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів фактичної виплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця - березень 2018 року.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.01.2019.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 неотриманої при звільненні з військової служби 17.12.2020 суми заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 03 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно, згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що оскаржувані дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях.

Враховуючи ту обставину, що виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за відповідний період мають передувати дії по її нарахуванню, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року.

Разом з тим, враховуючи встановлення судом факту відсутності у позивача права на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018, суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням базового місяця - березень 2018 року відсутні.

Щодо правильності визначення розміру позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що станом на дату його звільнення з військової служби відповідачем протиправно не враховано до складу його місячного грошового забезпечення додаткові щомісячні виплати, а саме: щомісячна грошова премія - 120% від посадового окладу; надбавка за особливості проходження військової служби - 55% від посадового окладу; індексації грошового забезпечення, що призвело до недоплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 20 (двадцять) календарних років служби при звільненні зі служби 17.12.2020.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХХІІ Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку №260 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад),- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення;

Згідно з пунктом 8 розділу ХХХІІ Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Пунктом 4 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктами 1 розділу VI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.

Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків.

Відповідно до пунктів 1 розділу ХІ Порядку №260 військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.

Розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців режимно-секретних органів), які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється у відсотках до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації, зокрема, відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно ", - 15 відсотків.

Згідно з пунктами 1-2 розділу XVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Отже, військовослужбовцям, які звільнені зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

До щомісячного грошового забезпечення належать щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою. Перелік щомісячних видів грошового забезпечення визначений Порядком №260.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Закон №2011 та Порядок №260 не передбачає здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Висновки щодо відсутності підстав для визначення одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення викладені Верховним Судом у постанові від 29.04.2022 у справі №580/2497/21 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 90425231).

Відповідно до довідки від 03.12.2022 №7, за підписом начальника РКВ ФЕУ, відповідно до наказу Командувча Національної гвардії України від 17.12.2020 №264 полковнику ОСОБА_1 була нарахована та виплачена:

- компенсація за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в сумі 711147,07 грн. (30491,60/30 х 70=71147,07);

- одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 45737,40 грн. (30491,60 х 50% х 3 = 45737,40 грн.).

Станом на 17.12.2020 до складових грошового забепечення ОСОБА_1 включено:

- посадовий оклад 7750,00 грн.;

- військове звання 1480,00 грн.;

- 40% надбавка за вислугу років 3692,00 грн.;

- 15% надбавка за службу в умовах режимних обмежень 1162,50 грн.;

- 55% надбавка за особливості проходження служби 7107,10 грн.;

- 120% премія 9300,00 грн.

Разом 30491,60 грн. (за місяць).

Крім того, як зазначено вище, наказом Командуча Національної гвардії України від 17.12.2020 №264 встановлено відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016-2020 роки.

Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200 виплатити ОСОБА_1 премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 17 грудня 2020 року в розмірі 120 відсотків посадового окладу.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу (03 січня 2017 року) без урахування періоду попередньої служби».

У наказі зазначено, що вислуга років станом на 17.12.2020 становить: у календарному обчисленні - 16 років 11 місяців 09 днів; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки 06 місяців 23 дні.

Отже, з огляду на положення Закону №2011 та Порядку №260 розмір одноразової грошової допомоги, який мав бути виплачений позивачу становить грн. 45737,40 грн. (7750,00 грн. + 1480,00 грн. + 3692,00 грн. + 1162,50 грн. + 7107,10 грн. + 9300,00 грн.) х 50% /100% х 3.

Відповідно до грошового атестату №10, виданого ГУ НГУ України, позивачу при звільненні було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 45737,40 грн.

Позивачем не заперечується факт отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 45737,40 грн.

Вказане свідчить про те, що розрахунок розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні здійснювався відповідачем з урахуванням як основних видів грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення (40% надбавка за вислугу років; 15% надбавка за службу в умовах режимних обмежень; 55% надбавка за особливості проходження cлужби; 120% премія).

У зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної гвардії України щодо неповного розрахунку складу місячного грошового забезпечення позивача станом на 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 , унаслідок чого протиправно не були враховані до його складу додаткові щомісячні виплати щомісячна грошова премія премія у розмірі 120% та надбавка за особливості проходження служби у розмірі 55%, які передбачені Постановою КМУ від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200, а також індексація грошового забезпечення, які передбачені, постановою КМУ від 30.08.2017 №704, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», що призвело до недоплати позивачу при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року коштів одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних роки календарної служби та зобов`язання Головного управління Національної гвардії України провести новий перерахунок місячного грошового забезпечення позивача станом на 17 грудня 2020 року та включити до його складу, додаткові щомісячні виплати щомісячна грошова премія премія у розмірі 120% та надбавка за особливості проходження служби у розмірі 55%, які передбачені Постановою КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та «Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом МВС України від 15.03.2018 №200, а також індексація грошового забезпечення, які передбачені, постановою КМУ від 30.08.2017 №704, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», і на підставі нового розрахунку здійснити доплату стягнути на користь ОСОБА_1 суму заборгованості одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 (двадцять) повних роки календарної служби, яка була не виплачена при звільненні з військової служби 17 грудня 2020 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та не виплати при звільненні 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби, з урахуванням пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до Підпункту «а» пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, якою передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, суд зазначає таке.

У позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач здійснив обрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні лише за 20 календарних років служби, у той час як вказана допомога мала бути розрахована виходячи із загальної вислуги років, яка складає 22 повних роки, включаючи пільгову вислугу.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Суд зазначає, що частина друга статті 15 Закону №2011 не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.

Так, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 №2011 є наявність «вислуги 10 років і більше».

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 96441548), від 24.11.2020 у справі №822/3008/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93080938) та від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 73359546).

Отже, з огляду на вищевказану позицію Верховного Суду одноразова грошова допомога при звільненні нараховується за кожний повний календарний рік служби, а пільгова вислуга років застосовується лише для визначення права позивача на призначення такої допомоги, у разі, якщо у нього немає 10 і більше років календарної вислуги.

Таким чином, поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.04.2022 у справі №580/2497/21 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -104129986).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем здійснено виплату позивачу одноразової грошової допомоги за кожний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу (03.01.2017), без урахування періоду попередньої служби, відповідно до наказу від 17.12.20202 №264.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи саме з календарної вислуги років без урахування пільгової, діяв у межах, на підставі та у спосіб, встановлені Законом №2011 та Порядком № 393.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та не виплати при звільненні 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 суми одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби, з урахуванням пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до Підпункту «а» пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, якою передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції та стягнення з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суми заборгованості одноразової грошової допомоги при звільненні (ОГДЗ), згідно з вимогами пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка не була виплачена при звільненні 17.12.2020, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних роки служби, з урахуванням пільгової вислуги, яка розрахована відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, якою передбачено, що зараховується один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі при звільненні 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 суми заборгованості з вартості речового майна, що належало позивачу до видачі за весь період служби, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, унаслідок чого йому при звільнення зі служби 17.12.2020 було не доплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020 та стягнення з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 суми заборгованості з вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, унаслідок чого позивачу при звільнення зі служби 17.12.2020 було не доплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020, суд зазначає таке.

Абзацом 2 частини першої статті 9-1 Закону №2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування. Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з пунктом 15 розділу III Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 за №797/30665 (далі - Інструкція №475; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Порядку №178.

Пунктами 2, З вказаного Порядку, встановлено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їхньою заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, ш;о належить до видачі, оригінал якої додається до відомості ш;одо виплати грошової компенсації.

Приписами пункту 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки. Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 01 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з абзацом 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових кoмicapiaтів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Зі змісту положень Інструкції №232 вбачається, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Слід зазначити, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що правову природу компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.01.2021 у справі №340/680/20.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Відтак, вказаними нормами визначено право військовослужбовця у разі звільнення з військової служби на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, суд зазначає, що застосовування в п. 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не наприклад «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу.

Таким чином, військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На підтвердження зазначеного свідчить і те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме шляхом подання рапорту як особливої форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності або шляхом подання заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17, від 17.01.2019 у справі №822/2309/17, від 29.08.2019 у справі №2040/7697/18.

Тобто, для реалізації свого права на отримання грошової компенсації за речове майно при звільненні, позивач зобов`язаний звернутись до відповідача із заявою (рапортом), в якому висловити своє відповідне бажання.

Саме з фактом волевиявлення позивачем способу компенсації (отримати майно чи грошові кошти) пов`язаний обов`язок відповідача здійснити розрахунок при звільненні.

Судом встановлено, що відповідачем не було виконано вимог ухвали суду від 21.11.2022 в частині надання:

- копії довідки на полковника ОСОБА_1 про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2020 року, розрахованої Головним управлінням Національної гвардії, оформленої згідно Додатку на підставі п. 5 постанови КМУ №178 від 16.03.2016, на підставі якої здійснювалась позивачу виплата грошової компенсації за нестримане речове майно при звільненні 17 грудня 2020 року з ГУ НГУ;

- копії атестату на предмети речового майна (додаток 3) та арматурної картки (додаток 16) на полковника ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби 19.12.2017 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475;

При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, що при звільненні зі служби 17.12.2020 відповідачем не було доплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за весь період служби.

Матеріалами справи не підтверджено, що під час звільнення позивача з військової служби 17.12.2020 йому була виплачена грошов компенсація вартості за неотримане речове майно.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що позивач надавав письмову згоду про відмову від проведення з ним розрахунку за неотримане речове майно.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вищенаведених положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України спростування правомірності вимог позивача віднесено до обов`язків відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі при звільненні 17.12.2020 ОСОБА_1 суми заборгованості з вартості речового майна, що належало позивачу до видачі за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020.

Враховуючи ту обставину, що виплаті позивачу суми заборгованості з вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби, мають передувати дії по її нарахуванню, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020.

Як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язати Головне управління Національної гвардії України виплату належних на користь позивача коштів відповідно до рішення суду ОСОБА_1 здійснити шляхом перерахування на банківську картку за наступними реквізитами: одержувач AT КБ «ПриватБанк», код банку одержувача (МФО) 305299, код отримувача (ЄДРПОУ): 14360570, картка для виплат IBAN НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер № НОМЕР_2 ), з огляду на їх передчасність.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своєї бездіяльності, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав, а позивач в свою чергу навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог частково та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень Закону України «Про судовий збір», питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору вирішенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 28.02.2018 та з 01.12.2018 по 01.01.2019.

3. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 03.01.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

4. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 01.01.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року.

5. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі при звільненні 17.12.2020 ОСОБА_1 суми заборгованості з вартості речового майна, що належало позивачу до видачі за весь період служби, відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020.

6. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму заборгованості з вартості речового майна, що належало йому до видачі за весь період служби відповідно до норм речового забезпечення за цінами станом на 01.01.2020.

7. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної гвардії України (ідентифікаційний код: 08803498, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.