Справа № 520/4157/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року № 520/4157/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у невнесенні майора ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року по 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року по 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року пропорційно в розрахунку на місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невнесенні майора ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року по 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 Східного оперативно- територіального об`єднання Національної гвардії України, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №104 від 21.04.2022 року ОСОБА_1 зараховано до особового складу частини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 250 від 12.09.2022 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини за підпунктом «б» пункту 2 ч.4 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом №40/05/02-1507/Л-98 від 17.03.2023 року на звернення представника позивача повідомлено, що підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 року по 01.08.2022 року та з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року відсутні.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невнесенні позивача до наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року по 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 р. № 168 що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Так, позивач в позовній заяві посилався на те, що його було позбавлено додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. за період з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року та з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

При цьому, відповідач, обґрунтовуючи невиплату позивачу вищевказаної додаткової винагороди за період з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року, зазначив, що 18.07.2022 року позивач самовільно залишив місце служби та 22.07.2022 року добровільно прибув до місця дислокації підрозділів частини, в чому є підстави вважати наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підтвердження своєї позиції відповідачем надано до суду копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 03.08.2022 зареєстровано кримінальне провадження 0000546.

Проте, згідно листа Територіального управління державного бюро розслідувані розташованого у місті Полтаві повідомлено, що у провадженні Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві, перебували матеріали кримінального провадження № 0000546 від 03.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Вказано, що за результатом проведеного повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування, 03.10.2022, вказане кримінальне провадження закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначено, що у кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялось.

За таких обставин, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби позивачем спростовується матеріалами справи.

При цьому, відповідач посилався на те, що при порівнянні листа Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 12.10.2022 року № 53/1- 227Вих-22 з копією листа № 10071-23/п. 15-02-2-1130/23 від 17.04.2023 року, наявна суперечність між цими документами: в останньому листі від 17.04.2023 року повідомляється про той факт, що кримінальне провадження №0000546 було закрите 03.10.2022 року, а в лист Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил № 53/1-227Вих-22, в якому повідомляється про наявність кримінального провадження № 0000546 датований 12.10.2022 року.

Проте, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень та як заявником в кримінальному процесі, не спростовано жодними доказами того, що позивачем не вчинено кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими вищевказані посилання відповідача.

Крім того, відповідач, обґрунтовуючи невиплату вищевказаної додаткової винагороди за період з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року, зазначив, що позивач ОСОБА_1 мав звернутися з відповідним рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 НГУ, додаткова грошова винагорода в розмірі 30 тис. гривень буде нарахована та виплачена після отримання відповідного рапорту.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до з п. 4 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 року № 89 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України», на приписи якої посилався відповідач, підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Отже, за приписами Інструкції від 29.03.2022 року № 89 підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу.

Так, ані приписами постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, ані Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом командувача Національною гвардією України від 29.03.2022 року № 89, на яку посилався відповідач, не передбачено такої умови для виплати додаткової винагороди, як рапорт військовослужбовця.

За таких обставин, Військовою частиною НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невнесенні майора ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, суд для належного відновлення прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року пропорційно в розрахунку на місяць.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п.1, п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, а тому сплачений судовий збір на його користь не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В позовній заяві зазначено, що звіти, рахунки, платіжні документи в підтвердження розміру витрат, понесених позивачем, будуть подані до суду в порядку передбаченому КАС України, тобто, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Також, у відповіді на відзив вказано, що після того, як позивачем буде здійснений остаточний розрахунок із Адвокатом за надані останнім послуги, то відповідні докази будуть подані до суду в порядку передбаченому КАС України.

З огляду на викладене, суд не вирішує питання про судові витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в даному рішенні суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у невнесенні майора ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 01.07.2022 року до 01.08.2022 року, з 01.09.2022 року по 12.09.2022 року пропорційно в розрахунку на місяць.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.