Справа № 813/5744/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 813/5744/15

адміністративне провадження № К/990/7496/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Судової-Хомюк Н.М., суддів: Кухтея Р.В., Сеника Р.П.) у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ) до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ДАБІ звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:

- зобов`язати за власний рахунок здійснити перебудову об`єкта будівництва «Реконструкція з розширенням нежитлового приміщення сараю (літ. Б-1) на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху під житловий будинок» у відповідність до робочого проекту розробленого Львівською організацією спілки архітекторів України Т.А.М. «ГАЛАРХБУД», який затверджений замовником (відповідачем) 16 вересня 2014 року шляхом: забезпечення висоти будівлі від відмітки 0,000 м до гребня даху - 6,800 м; забезпечення заміни матеріалів зовнішніх стін мансардного поверху з газоблоків на цеглу; забезпечення дотримання відстані не менше 1,0 метра від найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 , з урахуванням уточнень від 14.01.2016, просила:

- зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити перебудову об`єкту будівництва «Реконструкція з розширенням нежитлового приміщення сараю (літ. Б-1) на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху під житловий будинок» у відповідність до робочого проекту розробленого Львівською організацією спілки архітекторів України Т.А.М. «ГАЛАРХБУД», який затверджений замовником (відповідачем) 16 вересня 2014 року шляхом забезпечення висоти будівлі від відмітки 0,000 м до гребня даху 6.800 м, оскільки висота всупереч положенням проекту становить 7.500 м, заміни матеріалів зовнішніх стін мансардного поверху з газоблоків на цеглу, згідно проекту, та забезпечення відстані будівлі не менше 1-го метру від найбільш виступної конструкції стіни до межі ділянки цієї третьої особи.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2016, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2016, позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 задоволено повністю. Суд зобов`язав ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити перебудову об`єкта будівництва «Реконструкція з розширенням нежитлового приміщення сараю (літ. Б-1) на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху під житловий будинок» у відповідність до робочого проекту розробленого Львівською організацією спілки архітекторів України Т.А.М. « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який затверджений замовником (відповідачем) 16.09.2014р., шляхом: забезпечення висоти будівлі від відмітки 0.000 м. до гребня даху - 6.800 м.; забезпечення заміни матеріалів зовнішніх стін мансардного поверху з газоблоків на цеглу; забезпечення дотримання відстані не менше 1.0 м. від найбільшої виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2016 скасовано та закрито провадження у справі.

04.06.2018 ДАБІ звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10.05.2018.

Постановою Верховного Суду від 15.01.2019 заяву ДАБІ про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10.05.2018 задоволено.

Постанову Верховного Суду від 10.05.2018 скасовано та ухвалено нову постанову якою касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2016 залишено без змін.

19.08.2022 до Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 подала заяву за вх.№34282 про заміну сторони виконавчого провадження. У зв`язку із тим, що судове рішення від 04.02.2016 у справі № 813/5744/15 не виконано, а ОСОБА_3 , на чию користь було ухвалене судове рішення, померла, просить суд замінити сторону виконавчого провадження за примусовим виконанням судового рішення у справі №813/5744/15, ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , її доньку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача у виконавчих листах, виданих Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/5744/15 ОСОБА_3 на належного стягувача (правонаступника) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Суд також зазначив, що, відповідно до ухвали від 16.05.2022 Восьмим апеляційним адміністративним судом замінено ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_1 . Відтак погодився з доводами заявниці про те, що оскільки ОСОБА_3 померла, а її правонаступником є ОСОБА_1 , вимоги заяви про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.12.2022 скасував ухвалу суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовив.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції зазначив, що у цій справі при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Так, з матеріалів справи встановлюється, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Проте судом також встановлено, що ОСОБА_1 не оформила своїх спадкових прав на частину приміщення квартири спільного заселення №2 в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 316951774 сформованої 06.12.2022 на запит юридичного департаменту Львівської міської радою.

Отже, ОСОБА_1 не надала доказів набуття нею права власності на нерухоме майно, а саме на частину приміщення квартири спільного заселення по АДРЕСА_3 , яке належало її матері ОСОБА_3 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що судовим рішенням у справі №813/5744/15 було встановлено порушення у сфері містобудування та зазначено, що такі суттєво впливають на права і інтереси ОСОБА_3 , в аспекті погіршення умов розташування земельної ділянки, на якій знаходиться будинок (а саме її квартира в будинку), не підтверджують наявності у заявника права на заміну сторони у виконавчому провадженні з наведених вище встановлених обставин.

Окрім того, посилання ОСОБА_1 на те, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2022 про відкриття апеляційного провадження, її замінено стороною у справі 1.380.2019.005020, не є тією обставиною, яка допускає право на заміну сторони у виконавчому проваджені у справі №813/5744/15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

02.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У скарзі посилається на те, що за заявою ОСОБА_3 25.08.2016 Львівським апеляційним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 17. Судове рішення боржник у примусовому порядку не виконав до сьогоднішнього дня.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла і вона - ОСОБА_1 прийняла спадщину як донька, що складалася з частини грошових вкладів в Ощадбанку та частини приміщення квартири спільного заселення по АДРЕСА_3 .

У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, винесеної державним виконавцем 17.05.2018 у справі № 1.380.2019.005020. У цій справі Львівським апеляційним адміністративним судом ОСОБА_1. була визнана правонаступником ОСОБА_3 , про що зазначено у судовому рішенні від 12.07.2022. Фактично суд визнав ОСОБА_1 стягувачем у виконавчому листі, виданому ОСОБА_3 25.08.2016 у справі № 813/5744/15.

Посилається на те, що в матеріалах справи є копія заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після сперті матері, згідно з якої вбачається, що 23.04.2021 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної контори, видано свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстровано в реєстрі за № 2-99, згідно з яким спадкоємцем є ОСОБА_1 частки грошових вкладів, які знаходяться у АТ «Державний ощадний банк України».

Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину приміщення квартири спільного заселення по АДРЕСА_3 вона ( ОСОБА_1 ) отримала тільки 14.12.2022, тобто наступного дня після ухвалення судового рішення.

Вважає, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), не вжив передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Посилається на те, що відповідно до вимог статті 78 КАС суд апеляційної інстанції мав врахувати судові рішення у справі № 1.380.2019.005020, якими замінено ОСОБА_3 її правонаступником - ОСОБА_1 .

Йдеться у скарзі й про те, що нею ( ОСОБА_1 ) 06.12.2022 було заявлено відвід колегії суддів у даній справі, судом їй було надано строк для наведення письмових аргументів щодо заявленого відводу. Розгляд справи було відкладено до 13.12.2022. Проте, як зазначає скаржник, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я з 12.12.2022 вона знаходилась на лікуванні в медичному закладі та не встигла звернутись за правовою допомогою до адвоката.

Колегія суддів 13.12.2022 відмовила у наданні додаткового часу для звернення за правовою допомогою, чим порушила її ( ОСОБА_1 ) права.

Вказане, на думку скаржника, свідчить про упередженість та необ`єктивність. У задоволенні відводів було відмовлено.

Зазначає також, що Верховний Суд у постановах від 13.02.2018 (К/9901/2569/17), 27.02.2018 (К/9901/17240/18), 30.01.2018 (К/9901/3650/17), 03.04.2018 (К/9901/25386/18) висловив правову позицію стосовно заміни сторони виконавчого провадження.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя - Тацій Л.В., судді: Рибачук А.І., Стеценко С.Г., касаційну скаргу передано судді-доповідачу.

Верховний Суд ухвалою від 29.03.2023 відкрив касаційне провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 345 КАС справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

При цьому, процесуальним правонаступництвом є заміна у справі сторони чи третьої особи у разі переходу повноважень (для суб`єкта владних повноважень), прав і обов`язків від однієї особи до іншої (правонаступника) у відносинах, щодо яких виник спір.

Процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії адміністративного процесу - під час розгляду справи у суді першої інстанції, суді апеляційної інстанції, суді касаційної інстанції, під час перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами.

Тобто, заміна сторони можлива на будь-якій стадії судового процесу.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Отже, процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участь у цьому процесі. Матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У контексті наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2019 у справі № 617/7748/12.

Слід також зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, вирішуючи питання правонаступництва сторони після набрання законної сили судовими рішеннями у справі, хоч і в порядку господарського судочинства, проте норми, які регулюють зазначене питання, є подібними і в адміністративному судочинстві, зазначила таке.

Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 Господарського процесуального кодексу України (у Кодексі адміністративного судочинства України статті 379 та 52). У цьому випадку приписи статті 334 Господарського процесуального кодексу України (стаття 379 КАС), що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Господарського процесуального кодексу України (стаття 52 КАС). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта статті 379 КАС).

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України (стаття 52 КАС) допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Отже, підсумовуючи цей висновок Великої Палати Верховного Суду, слід зазначити, що після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підстав, визначених статтею 52 цього ж Кодексу. При цьому, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається, суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, виходив із того, що ОСОБА_1 не надано доказів набуття нею права власності на нерухоме майно, а саме на частку приміщення квартири спільного заселення по АДРЕСА_3 , яке належало її матері ОСОБА_3 .

Проте хоча на момент винесення постанови апеляційним судом були відсутні докази прийняття спадщини і набуття права власності на відповідне нерухоме майно ОСОБА_1 від своєї матері ОСОБА_3 , колегія суддів Верховного Суду не може погодитися із висновком суду апеляційної інстанції та вважає його передчасним з огляду на таке.

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Проте процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 758/10554/16-ц).

При цьому слід зазначити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 29.06.2004 у справі «Півень до України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, як зазначав Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі № 2-а-3494/11, тлумачити статтю 379 Кодексу адміністративного судочинства України слід у дусі Конвенції та забезпечення ефективності захисту порушених прав, як норму, яка надає суду можливість контролювати виконання судових рішень, усувати перешкоди та сприяти виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду не може ігнорувати надане ОСОБА_1 до касаційної скарги свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14.12.2022 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Ярошенко Ж.С. Згідно з яким спадкоємцем майна ОСОБА_3 являється ОСОБА_1 . Спадщина, на яку в указаній частці видане свідоцтво, складається з частини приміщення квартири спільного заселення по АДРЕСА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 на частку спадщини вказаного майна.

З огляду на те, що, як зазначено вище, суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує, а також і на те, що суди мають сприяти виконанню судовому рішенню, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що без надання оцінки зазначеному вище свідоцтву про право на спадщину постанова суду апеляційної інстанції є передчасною і такою, що підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

До Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну позивача у справі правонаступником - Державною інспекцією архітектури та містобудування України.

Дослідивши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 52 КАС у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що згідно з пунктами 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» ліквідовано Державну архітектурно-будівельну інспекцію та утворено Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та території.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» передбачено утворити інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та території і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Установити, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» постановлено утворити Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та території і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №960 вирішено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За інформацією із офіційного веб-ресурсу Міністерства розвитку громад та територій України з 16.06.2021 розпочала роботу Державна інспекція архітектури та містобудування.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для заміни позивача на Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 52, 242, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Замінити позивача з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : А.І. Рибачук

С.Г. Стеценко