Справа № 120/3165/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 р. Справа № 120/3165/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

28.03.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною відмовою відповідача у видачі позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах в другій та першій зонах небезпечності в зоні відчуження за період з 02.05.1986 по 10.05.1986 з урахуванням виплати коштів за доплату-премію в розмірі 126 крб. та грошову винагороду-премію в розмірі 10000 крб.

Позивач зазначає, що в період з 02.05.1986 по 10.05.1986 він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та виконував службові обов`язки по ліквідації таких наслідків в населених пунктам с. Луб`янка, м. Чорнобиль та м. Діброва, що підтверджується довідками, зокрема № 11/197 від 28.02.2013 та № 2/81 від 13.01.2012, та під час роботи в зоні відчуження отримав дозу опромінення 14,55 Бер.

Позивач вказує на те, що неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив вказати у довідці про заробітну плату за роботу в зонах небезпеки зони відчуження ЧАЕС у травні 1986 року подвійний посадовий оклад та подвійний оклад за спеціальне звання та вказати грошову винагороду-премію за Чорнобиль в розмірі 10000 крб. і доплату за Чорнобиль в розмірі 126 крб.

Однак листами від 02.03.2023 за № 63 та від 09.03.2023 за № 77 відповідач повідомив про відсутність підстав для внесення змін до раніше виданої довідки від 14.02.2023 за № 47 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, в якій неправомірно не зазначено усіх видів заробітку.

Позивач вважає надану відмову протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 03.04.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області позивачу видано позивачу довідку № 47 від 23.02.2023 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, яка враховується при обчисленні пенсії. При цьому у довідку з дотриманням вимог законодавства та на основі наявних у комісії відомостей включено усі види заробітку, доплат, премій тощо, отриманих позивачем.

Відповідач заперечує щодо включення до виданої довідки одноразової матеріальної допомоги у розмірі 10000 крб., оскільки така грошова допомога була виплачена позивачу на підставі наказу УМВС України у Вінницькій області від 22.04.1993 № 147 "Про заохочення співробітників-учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", а тому не може зараховуватися до заробітної плати працівника за роботу в зоні відчуження.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 № 136 с "Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних", якими передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Відтак, на думку відповідача, відсутні правові підстави для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження заробітної плати за роботу в зоні відчуження ЧАЕС, обчислену із підвищеної 100% тарифної ставки (посадовий оклад та оклад за спеціальне звання), з урахуванням підвищення грошового забезпечення в два рази за виконання службових обов`язків в стані бойової готовності.

Також відповідач наголошує на тому, що виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодним нормативно-правововим актом не передбачена.

03.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, а також уточнює свої позовні вимоги до наступної редакції:

- визнати протиправною відмову відповідача у видачі позивачу довідки про грошове забезпечення на роботах у другій та першій зонах небезпечності в зоні відчуження ЧАЕС (с. Луб`янка, м. Чорнобиль, с. Діброва) за період з 02.05.1986 по 10.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу та подвійного окладу за спеціальне звання, доплати-премії за Чорнобиль в розмірі 126 крб. та грошової винагороди-премії за Чорнобиль в розмірі 1000 крб.;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок грошового забезпечення позивача з урахуванням вимог Постанови Ради Міністрів УРСР та Української Ради професійних спілок № 207-7 від 10.06.1986, Постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 № 168-5, Постанови ЦК КПРС, Президіума Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР ВЦРПС від 07.05.1986, Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс, Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс, Постанови Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Союзів від 07.05.1986 № 153/10-43 за роботу в другій та першій зонах небезпечності в зоні відчуження ЧАЕС (с. Луб`янка, м. Чорнобиль, с. Діброва) за період з 02.05.1986 по 10.05.1986 з урахуванням подвійного посадового окладу та подвійного окладу за спеціальне звання, доплати-премії за Чорнобиль в розмірі 126 крб. та грошової винагороди-премії за Чорнобиль в розмірі 10000 крб., доплати за вихідні та святкові дні 2, 4, 9 травня 1986 року, суточні, добові в розмірі 3 крб. 50 коп. за період з 02.05.1986 по 10.05.1986, оплату праці в надурочний час 12 год в зоні небезпеки зони відчуження (зона іонізуючого випромінювання) при шестигодинному робочому дні;

- зобов`язати відповідача надати позивачу оновлену довідку про перераховане грошове забезпечення за роботу в другій та першій зонах небезпечності в зоні відчуження ЧАЕС (с. Луб`янка, м. Чорнобиль, с. Діброва) за період з 02.05.1986 по 10.05.1986.

Оскільки вищезазначена заява подана з дотриманням вимог ст. 47 КАС України та на відповідній стадії судового процесу, суд вважає за можливе прийняти таку заяву до розгляду та вирішувати справу з урахуванням уточнених позовних вимог.

19.05.2023 до суду надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому відповідач уточнений позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач вважає, що позовні вимоги про включення у довідку грошової винагороди-премії за Чорнобиль в розмірі 126 крб., добових виплат 3 крб. 50 коп, одноразової грошової допомоги в розмірі 10000 крб., доплати у вихідні та святкові дні 2, 4, 9 травня 1986 року, оплату праці в надурочний час задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.06.2015 № 652/20/112/15 на одноразову винагороду, виплачену за отриману дозу опромінення 25 Бер і більше, не зараховуються страхові внески, а тому вона не включається в розрахунок заробітку, з якого обчислюється пенсія. Окрім цього, довідки про розмір грошового забезпечення видаються на підставі даних, які містяться у розрахунковому листі заявника за відповідний період.

Окрім цього, відповідач додатково зазначає, що відповідно до особової картки ОСОБА_1 та розрахункового листа за 1986 рік, доплати у вихідні та святкові дні 2, 4, 9 травня 1986 року, а також оплата праці в надурочний час та добові не проводились.

31.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач висловлює незгоди із запереченнями відповідача та просить суд задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у первісній позовній заяві та доповненнях.

12.06.2023 до суду надійшла заява позивача про доповнення до позовної заяви та уточнення і доповнення позовних вимог. Крім того, у такій заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 15.06.2023 відмовлено у прийнятті до розгляду заяви позивача, поданої в порядку ст. 47 КАС України.

Ухвалою суду від 15.06.2023 залишено без задоволення клопотання позивача про розгляд адміністративної справи в судовому засіданні.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог і заперечень, суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Крім того, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (Категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу № 274 від 25.07.1991 "Про підтвердження перебування співробітників УМВС України у Вінницькій області в зоні Чорнобильської АЕС" позивач з 02.05.1986 по 10.05.1986 вважався відкомандированим на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Як видно з довідки УМВС України у Вінницькій області № 19/42 від 18.03.2003, дозове навантаження на позивача склало 14,55 Бер.

Згідно з довідкою від 13.01.2012 за № 2/81, виданою Управлінням кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області, позивач в період з 02 травня по 10 травня 1986 року (9 днів) виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС в населених пунктах с. Лубянка (07,08.05.1986 р.) (2 зона), с. Полесское (10.05.1986 р.), с. Киев (02.05.1986 р.), с. Діброва (09.05.1986 р.) (1 зона), м. Чорнобиль (03-06.05.1986 р.) (2 зона).

На відповідне звернення позивача відповідач видав позивачу довідку № 47 від 14.02.2023 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

За змістом довідки під час роботи в пунктах зони відчуження в м. Чорнобиль, с. Лубянка, с. Діброва з 02.05.1986 до 10.05.1986 позивач перебував на посаді командира взводу ДАІ УМВС України у Вінницькій області і його посадовий оклад становив 110 крб., оклад за звання 120 крб., доплата за вислугу років 23 крб. Заробітна плата працівника за роботу в зоні відчуження, із якої визначається пенсія 206,50 крб., в тому числі оплата праці за тарифними ставками за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 рр. 148,40 крб. та зебережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження в 1986-1990 рр. 58,10 крб.

У зв`язку з відсутністю у вказаній довідці відомостей у графах "Премії.." та "Інші доплати та надбавки....", позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами, зокрема від 20.02.2023, 27.02.2023, 13.02.0223, 16.02.2023 та 16.03.2023, в яких просив зазначити у виданій йому довідці про заробітну плату в зоні відчуження ЧАЕС подвійний посадовий оклад та подвійний оклад за спеціальне звання, а також грошову винагороду-премію за Чорнобиль 10000 крб. і доплату за Чорнобиль в розмірі 126 крб.

Листами від 02.03.2023 за № 63 та від 09.03.2023 за № 77 відповідач повідомив позивача про відсутність законних підстав для внесення змін до довідки № 47 від 14.02.2023 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-XII) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону № 796-XII визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (пункт 1 цього Порядку).

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період. При цьому розмір отриманої заробітної плати, зазначений у довідці, має відповідати первинним документам, на підставі яких ця довідка видається.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги таких нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати" дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема наказів МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130, від 17.05.1986 № 0149, від 30.06.1986 № 0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17.05.1986 № 0149 "Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні у 4-кратному розмірі, у І зоні у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох, трьох і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07.05.1986 № 524-156.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.02.2022 у справі № 810/1198/17.

Звідси, нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ проводилось відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР № 1031 від 23.05.1986 та листа Державного комітету УРСР з праці № 136с від 23.09.1986 "Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних".

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Додаткова оплата днів роботи, що припадають по календарю на вихідні та святкові дні, не проводиться.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати.

При цьому суд також враховує, що відповідна довідка видається відповідачем на підставі архівних даних, які не містять відомостей щодо нарахування та виплату позивачу посадового окладу та окладу за військове звання у кратному розмірі.

Окрім цього, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України № 924/0/14-12/20 від 27.01.2012 норми КЗпП УРСР на працівників органів внутрішніх справ не поширювалися, в тому числі й щодо режиму робочого часу, додаткової оплати за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні, надурочні і нічні години тощо.

Відтак суд погоджується з твердженнями відповідача про відсутність правових підстав для видачі позивачу довідки про заробітну плату за роботу у зоні відчуження з урахуванням оплати у подвійному розмірі за роботу у вихідні, святкові, надурочні дні, а також посадового окладу в подвійному розмірі з урахуванням І та ІІ зон небезпеки.

Щодо премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то її виплата чинними на той час нормативно-правовими актами не передбачалась і могла виплачуватися лише відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

На момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ діяв наказ МВС СРСР № 090 від 19.03.1984 "Про затвердження Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ".

Вказаним Положенням не установлювалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати за роботу у вихідні, святкові дні та нічний час.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 07.05.86 № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі № 377/613/16-а (адміністративне провадження № К/9901/11943/18) при дослідженні вказаного положення, про розповсюдження даних пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок не має.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абз. 4 п. 1 постанови РМ СРСР і ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 (абз. 4 п. п. 1 п. 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 207-7 від 10.06.1986) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктами 4 та 5 постанов Ради Міністрів Української РСР № 207-7 від 10.06.1986 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986, робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлено додаткову оплату праці за роботу у нічний час в розмірі 35% годинної тарифної ставки за кожну годину роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60 % тарифної ставки, а також право залучати робітників на роботи в вихідні та святкові дні з оплатою праці в подвійному розмірі.

Окрім того, відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 153/10-43 від 07.05.1986 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання.

Тобто, якщо до поїздки працівника в зону відчуження або після його повернення роботодавець нараховував премію за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то її розмір повинен був визначатися на підставі положення, що діяло на підприємстві на момент відрядження.

Постанова Укрпрофради № 207-7 дозволяла керівникам підприємства встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, премії до 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.

Звідси слідує, що якщо премія за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії ЧАЕС не нараховувалась та не виплачувалась, право на її включення до довідки про заробітну плату відсутнє.

Отже, вимога позивача про включення у спірну довідку доплати-премії за Чорнобиль в розмірі 126 крб. задоволенню не підлягає.

Також суд враховує, що пункт 2 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 дозволяв міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп.

Відтак міністерствам і відомствам було надано право (а не обов`язок) виплачувати певним категоріям осіб добові у зазначеному розмірі.

Проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо нарахування та виплати позивачу таких добових, що свідчить про відсутутність підстав для їх включення відповідачем у спірну довідку

Крім того, суд враховує, що кошти в сумі 10000 крб. були виплачені позивачу згідно з наказу № 147 від 22.04.1993 "Про заохочення співробітників-учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", як матеріальна допомога за самовіддану працю, витримку та стійкість, виявлені при виконанні службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, вказана виплата мала разовий характер, була проведена у 1993 році та не може бути включена у довідку про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках. До того ж це не відповідатиме приписам ст. 54 Закону № 796-XII, згідно з якими в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з положеннями статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень, зокрема, наголошується на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28).

Принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42)).

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. The Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).

Тобто у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.

Відтак, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що під час оформлення та видачі позивачу довідки № 47 від 14.02.2023 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, і прав та інтересів позивача не порушив.

Наведені позивачем доводи окремо або у своїй сукупності вказаних висновків суду не спростовують.

Відтак у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

4) відповідач: Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050).

Повне судове рішення складено 19.06.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович