Справа № 480/6624/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 р. Справа № 480/6624/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2002, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 08.12.22 по справі № 480/6624/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 12.09.22 включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 12.09.2022 включно виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передують даті звільнення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправне не проведення відповідачем на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби (23.06.2018) повного розрахунку з останнім, внаслідок не виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та компенсацію вартості за неотримане речове майно, які в подальшому були виплачені на виконання рішення судів лише 23.10.2018, 13.12.2019 та 13.09.2022. Враховуючи, що остаточний розрахунок при звільненні, а саме останню виплату належної позивачу суми індексації грошового забезпечення проведено лише 13.09.2022, тобто несвоєчасно, з вказівкою на статтю 117 КЗпП України стверджував про наявність у ОСОБА_1 права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 12.09.2022, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення позивача, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" - 496,50 грн. Вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період такої затримки.

Пославшись на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012, наполягав на дотриманні строку звернення до суду, оскільки у період з дати виплати грошової компенсації за неотримане речове майно (з 23.10.2018) позивач не міг визначити кінцевий обсяг своїх вимог у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок з ним проведено лише 13.09.2022.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №480/6624/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 92 428,72 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №480/6624/22 та зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 24.12.2018 з урахуванням обставин, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 24.12.2018 відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ, не з`ясував внаслідок чого відбулась така затримка розрахунку, причини з яких позивач не звертався раніше до відповідача, а також факт самостійної виплати відповідачем індексації грошового забезпечення (без примусового стягнення).

Крім того, вважає явно неспівмірною суму нарахованого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 92 428,72 грн у порівнянні з сумою неотриманої індексації грошового забезпечення - 30005,60 грн, а також розміром грошового забезпечення, отриманого позивачем при звільненні - 200385,73 грн.

При вирішенні даної справи просив суд врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово звертала увагу на те, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Отже, враховуючи обставини справи суд може застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника при обрахунку середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 19.04.2017 по 23.06.2018 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22.06.2018 № 331-ОС з позивачем було припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби відповідно до пункту "а" п.2 ч.6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із закінченням строку контракту, наказом від 13.06.2018 №285-ос виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 23.06.2018.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі № 480/1004/19 відповідачем 14.06.2019 виплачено на користь позивача частину індексації грошового забезпечення у сумі 9923,51 грн.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі № 360/7902/21 відповідачем 13.09.2022 виплачено на користь позивача другу частину індексації грошового забезпечення в сумі 30 005,60 грн.

Крім того, відповідачем в день звільнення не виплачено позивачу: грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій у сумі 30246,16 грн, яку було виплачено 13.12.2019 та грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 22 178,51 грн, яку виплачено 23.10.2018, а відтак, остаточний розрахунок при звільненні був здійснений саме 13.09.2022.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 184 календарних дні з 24.06.2018 (наступний день після звільнення з військової служби) по 24.12.2018, у розмірі 92 428,72 грн, розрахованому відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у день звільнення позивача не було проведено повного розрахунку (такий розрахунок відбувся лише 13.09.2022 - дата перерахування заборгованості з виплати індексації грошового забезпечення у сумі 30005,60 грн), а тому наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.06.2018 по 12.09.2022. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що сума, на несвоєчасну виплату якої посилається позивач, складає 92353,78 грн, з яких:

- 9923,51 грн (індексація грошового забезпечення, яка виплачена 14.06.2019 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 у справі № 480/1004/19);

- 30005,60 грн (індексація грошового забезпечення, яка виплачена 13.09.2022 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №360/7902/21);

- 30246,16 грн (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, яка виплачена 13.12.2019);

- 22178,51 грн (грошова компенсація за неотримане речове майно, яка виплачена 23.10.2018).

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню в судовому порядку у сумі 92 428,72 грн, взято до уваги розмір перерахованої позивачу заборгованості з виплати індексації у сумі 30005,60 грн та час затримки виплати вказаної суми у 1542 дні (з 24.06.2018 по 12.09.2022), при цьому, застосовано статтю 117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виплати заборгованості), відповідно до якої стягненню підлягає середнє грошове забезпечення не більше як за 6 місяців ( з 24.06.2018 по 24.12.2018).

Разом з цим, судом не було надано жодної оцінки іншим періодам затримки розрахунку при звільненні та наявності чи відсутності підстав для стягнення середнього заробітку в порядку ст. 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату вищевказаних сум, а саме: з 24.06.2018 по 13.06.2019 (затримка виплати індексації грошового забезпечення у сумі 9923,51 грн), з 24.06.2018 по 12.12.2019 (затримка виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у сумі 30246,16 грн), з 24.06.2018 по 22.10.2018 (грошова компенсація за неотримане речове майно у сумі 22178,51 грн).

Таким чином, враховуючи відсутність апеляційної скарги позивача в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 92428,72 грн, а саме за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення в розмірі 30005,60 грн за період з 24.06.2018 по 24.12.2018, яка виплачена лише 13.09.2022, в той час як виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відбулося з 23.06.2018.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більше ніж за 6 місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону №2352-IX ) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.

Колегія суддів враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі № 360/7902/21 адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код за ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в частині застосування базового місяця травень 2015 року для розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 23 червня 2018 року у фіксованому розмірі, обрахованому відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 23 червня 2018 року у фіксованому розмірі, обрахованому відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, відповідач, 13.09.2022, провів розрахунок з позивачем та виплатив йому 30005,60 грн в рахунок погашення заборгованості з індексації грошового забезпечення, що не заперечується сторонами та підтверджується скріншотом з картки позивача (а.с. 8).

Наведені обставини, в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, є такими, що не потребують доказування.

Враховуючи, що на дату виключення позивача зі списків особового складу (23.06.2018) з ним не було проведено остаточного розрахунку, що підтверджується вищенаведеним рішенням суду, а остаточну виплату індексації грошового забезпечення у сумі 30005,60 грн відповідачем здійснено лише 13.09.2022, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення не більш як за 6 місяців, а саме 184 календарні дні з 24.06.2018 (перший день після звільнення) по 24.12.2018.

Так, порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (затверджена наказом МВС України від 15.03.2018р. № 200; далі за текстом - Інструкція № 200) грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Інструкції № 200 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої відповідачем до суду апеляційної інстанції довідки № 105-М від 20.04.2023 розмір місячного грошового забезпечення позивача у квітні 2018 року (30 к. д.) становив 13836,60 грн, у травні 2018 року (31 к. д.) 16805,25 грн.

Виходячи з вказаних показників, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 502,33 грн (13836,60 грн + 16805,25 грн) / 61 к.д..

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу (23.06.2018) та дату проведення остаточного розрахунку (13.09.2022), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1542 дня.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ст. 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 92428,72 грн (502,33 грн. х 184 дні (6 місяців).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві сум при звільненні складав 314853,78 грн: 222500 грн (грошове забезпечення у місяці звільнення та одноразова грошова допомога при звільненні (а.с. 9)), 9923,51 грн (індексація грошового забезпечення, виплачена 14.06.2019 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 у справі №480/1004/19), 30005,60 грн (індексація грошового забезпечення, виплачена 13.09.2022 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №360/7902/21), 30246,16 грн (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплачена 13.12.2019), 22178,51 грн (грошова компенсація за неотримане речове майно у сумі, виплачена 23.10.2018).

Отже, недоплачена сума індексації грошового забезпечення у розмірі 30005,60 грн у процентному виразі дорівнює 9,5% від 314853,78 грн.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Беручи до уваги неістотність суми індексації грошового забезпечення, відносно загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначеній вище постанові, колегія суддів вважає необхідним застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за 6 місяців затримки виплати індексації грошового забезпечення складає 92428,72 грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягають кошти в сумі 8780,72 грн (9,5% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а саме за період з 24.06.2018 (наступний день після звільнення) по 24.12.2018 (останній день спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 117 КЗпП України) у розмірі 8780,72 грн, що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою встановлено обмеження щодо можливості стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, яким у даній справі є період з 24.06.2018 по 12.09.2022.

Разом з цим, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не застосувавши принцип співмірності, помилково визначив належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92428,72 грн, що становить 100% від суми середнього заробітку за час затримки виплати.

При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам щодо причин тривалості періоду затримки розрахунку, який пов`язаний з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення станом на день звільнення.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає наведений розрахунок суду першої інстанції таким, що зроблено при неповному з`ясуванні обставин.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір належного позивачу відшкодування, колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 по справі № 480/6624/22 в частині задоволення позову слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: " Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні індексації грошового забезпечення з 24.06.2018 (наступний день після звільнення) по 24.12.2018 у розмірі 8780,72 грн», в іншій частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2002 по справі № 480/6624/22 - в частині задоволення позову змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні індексації грошового забезпечення з 24.06.2018 (наступний день після звільнення) по 24.12.2018 у розмірі 8780,72 грн".

В іншій частині задоволення позовних вимог рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 по справі № 480/6624/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова