Справа № 300/502/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" червня 2023 р. справа № 300/502/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи (далі відповідач), у якому просить суд:
- визнати дії відповідача щодо встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності неправомірними та такими, що порушують порядок проведення МСЕК відповідно до законодавства України в сфері охорони здоров`я;
- зобов`язати відповідача переглянути раніше прийняте рішення про встановлення позивачці ІІІ групи інвалідності та встановити ІІ групу інвалідності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, за результатами обстеження ОСОБА_1 , останній з 19.08.2022 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання. Зазначає, що медико-соціальна експертиза позивачки проведена без додержання вимог Положення про медико-соціальну експертизу та Інструкції про встановлення груп інвалідності, оскільки при встановленні групи інвалідності МСЕК комісія належним чином не дослідила та не оцінила усі надані ОСОБА_1 документи щодо стану її здоров`я, не забезпечила проведення усіх обстежень стану її здоров`я, внаслідок чого, дійшла не правильного висновку щодо встановлення ІІІ, а не ІІ групи інвалідності. Позивачка вважає, що встановлення ІІІ групи інвалідності не відповідає ступеню обмеження її життєдіяльності та суперечить вище визначеним нормативним актам в питанні критеріїв для встановлення групи інвалідності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.20-21).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.46).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 04.04.2023, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що на момент огляду за даними опитування, об`єктивного огляду лікарів-експертів МСЕК, вивчення медичної документації встановлено, що у пацієнтки мають місце захворювання: ІХС. Стенокардія напруги ФК ІІІ. Кардіосклероз вогнищевий та дифузний. Діагностична коронарографія 27.03.2022: 100% оклюзія ЛКА, 100% оклюзія ПКА, 75% стеноз. Аортокоронарне шунтування, мамаро-коронарне шунтування (31.03.2022). Пароксизм фібриляції передсерць 31.03.2022. СН ІІА, ІІІ ФК. Гіпертонічна хвороба ІІІ, ст.3, ризик 4. Наслідки ішемічного інсульту (11.04.2022) у вигляді стійкої неврологічної мікросимтоматики із стійким астено-цефалгічним синдромом. З урахуванням вимог Положення від 03.12.2009 за № 1317 та Інструкції від 05.09.2011 за № 561 при огляді у гр. ОСОБА_1 та із урахуванням діагнозу встановлено наступну наявність обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування 0 ст., обмеження здатності самостійно пересуватися І ст., обмеження здатності до навчання 0 ст., обмеження здатності до трудової діяльності І ст., обмеження здатності до орієнтації 0 ст., обмеження здатності до спілкування 0 ст., обмеження здатності контролювати свою поведінку І ст. Представник відповідача зазначає, що такі ступені обмеження життєдіяльності дали підстави для встановлення ІІІ групи інвалідності, внаслідок чого, з урахуванням віку та професії пацієнтки спеціалізованою кардіологічною МСЕК прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, загальне захворювання, терміном на 1 рік та видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААВ за № 755560 від 12.09.2022. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.49-54).
24.04.2023, на виконання вимог ухвали суду від 14.04.2023, на адресу суду від відповідача надійшла належним чином засвідчена копія медико-експертної справи ОСОБА_1 (а.с.59-85).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
Згідно виданого КНП Рогатинська ЦРЛ направлення гр. ОСОБА_1 на медико-соціально-експертну комісію від 31.05.2022, позивачка вперше 12.09.2022 оглянута спеціалізованою кардіологічною Івано-Франківською обласною МСЕК.
За результатами огляду позивачки Івано-Франківською обласною МСЕК складено відповідний акт огляду за № 1554 за формою первинної облікової документації № 157/о (а.с. 60-61).
Окрім того, виготовлено та видано гр. ОСОБА_1 довідку до акта огляду медико-соціально-експертною комісією серії 12 ААВ № 755560 від 12.09.2022 (а.с. 17).
Згідно змісту вищевказаної довідки, з 19.08.2022 гр. ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання, з датою чергового переогляду 12.09.2023.
Позивачка, вважаючи дії відповідача щодо встановлення ІІІ групи інвалідності протиправними, звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи при вирішенні наявного спору, суд керується Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, враховує приписи законів, а також підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні, Положенням про медико-соціальну експертизу, Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 05.09.2011р. за №561 (надалі - Інструкція №561), Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків та Критеріями встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків
Так, статтею 46 Конституції України встановлено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частина перша статті 2 Закону №875-ХІІ передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю (частина друга статті 6 Закону №875-ХІІ).
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №2961-IV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону №2961-IV встановлює, що інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону №2961-IV).
Медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи (абзац восьмий частини першої статті 1 Закону №2961-IV).
Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до пункту 17 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Пунктом 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.
Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.
Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в т.ч. її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня -здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.
Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 (далі - Інструкція №561; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2.2 Інструкції №561 передбачено, що критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
Ступінь обмеження життєдіяльності - це величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне. Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.
Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №561 повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.
Згідно з пунктом 3.4 Інструкції №561 група інвалідності III встановлюється при таких захворюваннях: відсутність одного ока; стійкий повний птоз на одному оці після проведення усіх видів відновного лікування; сліпота на одне око (гострота зору з переносною корекцією 0,05 і нижче або концентричне звуження поля зору до 10 град. від точки фіксації); двобічна глухота; стійка трахеостома; стеноз гортані II-III ступенів внаслідок травматичного або інфекційного ураження нервово-м`язового апарату гортані з одно- або двобічним парезом і стійкою дисфонією; стійка афонія органічного генезу; дефект щелепи чи твердого піднебіння, якщо протезування не забезпечує жування; спотворюючі обличчя рубці та дефекти, які не піддаються хірургічно-косметологічній корекції; гіпофізарний нанізм; остеохондропатія, остеохондродистрофія при зрості менше 150 см.; помірна сенсорна афазія; параліч китиці; параліч або виражений парез верхньої або нижньої кінцівки, що супроводжується значним обмеженням обсягу активних рухів в усіх суглобах і гіпотрофією м`язів: плеча - більше 4 см, передпліччя - більше 3 см, стегна - більше 8 см, гомілки - більше 6 см, а також гіпотрофією м`язів китиці чи стопи; чужорідне тіло в речовині головного мозку (внаслідок травми), якщо травма супроводжувалась абсцесом мозку або менінгоенцефалітом; значний дефект кісток черепа (3 кв.см і більше, крім випадків заміщення його аутокісткою) або при менших розмірах, якщо має місце пульсація мозку, або при відсутності пульсації у випадках, коли травма супроводжувалась ускладненням (інфекційно-гнійним процесом); відсутність китиці і вищий рівень ампутації верхньої кінцівки; хибний суглоб плеча або обох кісток передпліччя; відсутність усіх фаланг чотирьох пальців китиці, за винятком першого; відсутність трьох пальців китиці, включаючи перший; анкілоз чи виражена контрактура тих самих пальців у функціонально невигідному положенні; відсутність першого та другого пальців з відповідними п`ястковими кістками; відсутність перших пальців обох китиць; відсутність трьох пальців китиці з відповідними п`ястковими кістками; кукса стегна чи гомілки; кукса стопи на рівні суглоба Лісфранка або на вищому рівні; двобічна кукса стопи з резекцією голівок плюсневих кісток за Шарпом; різко виражена контрактура чи анкілоз двох скокових суглобів; різко виражена контрактура чи анкілоз скокового суглоба з розташуванням стопи у функціонально невигідному положенні; різко виражена контрактура чи анкілоз кульшового або колінного суглоба; вроджений чи набутий вивих одного кульшового суглоба із значним порушенням функції; деформація грудної клітки внаслідок резекції чотирьох і більше ребер при наявності дихальної недостатності І ступеня і більше; хибний суглоб стегна чи обох кісток гомілки або великої гомілкової кістки при неефективності реабілітаційних заходів після п`яти років спостереження; нестійкий колінний чи кульшовий суглоб з вираженим порушенням функції кінцівки; укорочення нижньої кінцівки на 7 см і більше; ендопротез колінного чи кульшового суглоба або діафіза великих трубчастих кісток; сколіоз III ступеня, кіфосколіоз III ступеня з наявністю дихальної недостатності або сколіоз чи кіфосколіоз IV ступеня; анкілоз або різко виражена контрактура ліктьового суглоба у функціонально невигідному положенні; контрактура передпліччя в положенні повної пронації; ішемічна контрактура передпліччя Фолькмана з вираженим функціональним порушенням китиці; екстирпація шлунка, тотальна колопроктектомія, панкреатоектомія з наявністю цукрового діабету; тотальна тиреоїдектомія з субкомпенсованим або некомпенсованим гіпотиреозом при адекватному лікуванні; чужорідне тіло в серцевому м`язі чи у перикарді внаслідок травми (поранення), штучний клапан серця, функціонуючий кардіостимулятор; відсутність однієї нирки; відсутність однієї легені; однобічна мастектомія внаслідок злоякісного новоутворення .
Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 №420 (далі - Порядок №420; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту 2.13.4 Порядку №420 при помірно виражених порушеннях функцій організму (ІІІ група інвалідності), якщо потерпілий може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 - 60 відсотків.
При невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків (пункт 2.13.5 Порядок №420).
З текстуального аналізу вказаних норм вбачається, в певних випадках навіть при втраті професійної працездатності 25-40% група інвалідності може не встановлюватись і поряд з цим при втраті професійної працездатності 30-40% може бути встановлено ІІІ групу інвалідності.
Вказане свідчить про наявність зв`язку між групою інвалідності та ступенем втрати працездатності, проте саме група інвалідності впливає на ступінь втрати професійної працездатності, а не навпаки.
Отож, згаданий пункт 3.4 Інструкції №561 містить чітко визначений перелік тих захворювань, при яких особі встановлюється інвалідність безстроково. Внаслідок чого, відсутність у ньому захворювання, яке діагностовано у позивача, не виключає можливості призначити інвалідність на певний строк.
Пункт 2.13.4 Порядку №420 визначає загальні умови визначення ступеня втрати професійної працездатності для інвалідів ІІІ групи та його нижчу межу. Отже, цей пункт указує, що при встановленні ступеня втрати професійної працездатності в процентах лікарі МСЕК враховують групу інвалідності. Однак механізм встановлення груп інвалідності він не визначає.
Підстави і медичні критерії для встановлення ІІІ групи інвалідності визначені пунктом 27 Положення №1317.
Відтак, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в т.ч. її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Виходячи з текстуального аналізу підстав і медичних критеріїв для встановлення ІІІ групи інвалідності, які визначені пунктом 27 Положення №1317, суд дійшов висновку, що для встановлення ІІІ групи інвалідності достатньо обмеження навіть однієї категорії життєдіяльності у помірно вираженому I ступені.
Поряд з цим, виходячи з аналізу оскаржуваного акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 933 від 19.09.2022 року, відповідачем із урахуванням діагнозу, встановлено відповідність ступеню обмеження категорії життєдіяльності позивача в частині: обмеження самообслуговування 0 ст., обмеження здатності самостійно пересуватися І ст., обмеження здатності до навчання 0 ст., обмеження здатності до трудової діяльності І ст., обмеження здатності до орієнтації 0 ст., обмеження здатності до спілкування 0 ст., обмеження здатності контролювати свою поведінку І ст. (т.1. а.с. 84).
Таким чином, приймаючи рішення щодо встановлення позивачу інвалідності, відповідач повинен був підтвердити або спростувати відповідність ступеню втрати здоров`я позивачем критеріям для встановлення III групи інвалідності, що полягають в обмеженні однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені, відповідно до п. 27 Положення №1317, відтак, відповідачем вимог зазначеного Положення не порушено.
Водночас, позивачкою самостійно не обґрунтовано належними та допустимими доказами, з яких саме підстав висновки відповідача, що викладені у Акті огляду МСЕК за № 1554 щодо відповідності її діагнозу критеріям для встановлення III групи інвалідності є хибними, а судом, з огляду на матеріали справи, не встановлено підстав, щоб прийти до переконання про те, що ступінь втрати здоров`я гр. ОСОБА_1 є такою, що спричинює останній обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи, та, як наслідок, відповідає II групи інвалідності, згідно пункту 27 Положення №1317.
Разом із тим, суд зазначає, що Пунктами 24 та 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.
МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.
В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.
Таким чином, приписами чинного законодавства проведення медико-соціальної експертизи осіб з обмеженнями повсякденного функціонування проводиться медико-соціальними експертними комісіями, тобто в спірних правовідносинах суд не може перебирати на себе повноваження медико-соціальної експертної комісії, надавати оцінку стану здоров`я позивача, а також робити висновки відносно наявності/відсутності підстав для надання позивачу статусу особи з інвалідністю.
Відтак, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів щодо відповідності ступеня втрати здоров`я позивачкою критеріям для встановлення їй II, а не ІІІ групи інвалідності, остання може звернутися у викладеному вище порядку, з метою повторного розгляду зазначеного питання.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обгрунтованість Акту обласної МСЕК № 1554 від 12.09.2022 року та необхідності відмови у задоволення позовних вимог.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) .

Відповідач:

Івано-Франківське обласне бюро медико-соціальної експертизи (, вул. Переяславська, 27, м. Івано-Франківськ, 76014).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.