Справа № 300/3380/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" березня 2023 р. справа № 300/3380/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Скільського І.І.,
за участю секретаря судового засіданняГевак Л.І.,
представниківГоловного управління ДПС в Івано-Франківській області Липчук В.І.,Довган О.В.,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - не з`явилася,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення податкового боргу в сумі 47 756, 24 грн.,
та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі-позивач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просило суд стягнути податковий борг в сумі 47 756,24 грн.
Ухвалою від 12.07.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
26.07.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 23.07.2021 на позовну заяву. У відзиві ФОП ОСОБА_1 зазначила, що відсутня основна підстава для стягнення податкового боргу відсутня податкова вимога. Додана до позовної заяви податкова вимога, не може бути підставою для стягнення податкового боргу, який вона охоплює, оскільки вона прийнята контролюючим органом 07.11.2017 а усі податкові зобов`язання, за якими на думку контролюючого органу виник податковий борг, виникли у 2018 році та в подальшому. Податкова вимога могла бути винесена не раніше, ніж через 60 днів після вручення відповідачу ППР від 31.05.2018, у зв`язку з чим на її переконання наявна в матеріалах справи копія корінця податкової вимоги не стосується податкового боргу, що стягується. Крім цього зазначає, що вказана податкова вимога уже була предметом розгляду в іншій адміністративній справі. Наголосила на тому, що жодне з ППР не було нею отримано з причин, що не залежали від неї, та повернулись на адресу податкового органу. У повідомленнях про вручення поштового відправлення відсутня дата та місце їх подання , які є обов`язковими реквізитами цього поштового документу. Відсутність зазначених даних виключає можливість стверджувати, що такі документи взагалі були направлені на її адресу. Надані суду копії конвертів не містять зображень поштових марок з відтиском штемпеля про дату здійснення поштового відправлення. Вказує, на те, що в матеріалах справи відсутні розрахунки податкових зобов`язань, що виключає можливість перевірки правильності розрахунку таких зобов`язань, а також відсутні копії рішень органу місцевого самоврядування про встановлення ставок податку на кожен рік. Вважає, що податковим органом не доведено законність прийнятих ППР та правильність нарахування податку.Також вважає, що зазначена у позові сума пені нічим не обґрунтована та розрахована неправильно. Просила у задоволенні позову ГУ ДПС в Івано-Франківській області відмовити в повному обсязі (а.с.43-44).
У зв`язку із витребуванням у представника ГУ ДПС в Івано-Франківській області додаткових доказів у підготовчому засіданні 16.09.2021 оголошено перерву до 05.10.2021(а.с.102-103).
У зв`язку із витребуванням у представника ГУ ДПС в Івано-Франківській області додаткових доказів у підготовчому засіданні 05.10.2021 оголошено перерву до 21.10.2021(а.с.105).
Враховуючи те, що усі необхідні процесуальні дії в підготовчому провадженні виконані, та беручи до уваги висловлену учасниками справи згоду на призначення справи до розгляду по суті, судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи №300/3380/21 до судового розгляду по суті, що відображено у протоколі судового засідання (а.с.111-112).
На адресу суду ГУ ДПС в Івано-Франківській області надано додаткові пояснення (а.с.115-116), у яких серед іншого представником податкового органу, зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення містять обов`язкові реквізити та відповідають вимогам ст.58 ПК України. Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме, статусу «критий ринок», не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Представником позивача на електронну адресу суду подано клопотання про розгляд справи без участі позивача за зустрічним позовом та її представника (а.с.143).
- 1143,98 грн., - військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код бюджетної класифікації 11011001) пеня, нарахована відповідно до вимог ст. 129 ПК України.
Також ГУ ДПС в Івано-Франківській області 30.03.2023 на адресу суду направлено клопотання про надання доказів (а.с.190-191). У вказаному клопотанні представником ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначено, що після зарахування коштів 25.02.2021 на суму 4270,96 грн., з 13.09.2019 до 24.02.2021 ФОП ОСОБА_1 , нараховано пені на суму 1087,45 грн., як результат порушення термінів сплати зобов`язань за попередній період (борг минулих років, в тому числі, погашення боргу з самостійно задекларованих зобов`язань). Зважаючи на зарахування 13.03.2023 коштів в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, в тому числі в рамках стягнення боргу за справою №300/1245/20, розмір заборгованості з пені з військового збору в межах даної адміністративної справи становить 1143, 98 грн.
У судовому засіданні представники ГУ ДПС в Івано-Франківській області заперечили щодо задоволення зустрічної позовної заяви ФОП ОСОБА_1 , підтримали первинний позов та просили його задовольнити з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та її представник,належним чином повідомлені відповідно до норм КАС України, у судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали клопотання про розгляд справи без участі позивача за зустрічним позовом та її представника.В попередніх судових засіданнях заперечували щодо обґрунтованості позовних вимог, заявлених у первинній позовній заяві, та просили у їх задоволенні відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши зміст первинної позовної заяви і зустрічної позовної заяви, відзиву на зустрічну позовну заяву, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують власні позовні вимоги, встановив такі обставини.
Фізична особа підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коломийському управлінні ГУ ДПС в Івано-Франківській області, як платник податків.
Згідно виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована: АДРЕСА_1 (а.с.59).
Згідно відомостей інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 з 2003 року є власником нежитлової будівлі (критий ринок) загальною площею 798,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.60).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та ІТС «Податковий Блок» контролюючим органом за період 2017-2019 роки нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення:
Згідно розрахунків до вказаних податкових повідомлень-рішень об`єктом оподаткування є: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 798,5 кв.м (а.с.14,18,23).
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 , 08.02.2021 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, в якій задекларовано до сплати 1512,00 грн., податку на доходи фізичних осіб та 126,00 грн., військовий збір (а.с.24-25).
У відповідності до ст. 129 ПК України, контролюючим органом нараховано пеню по податку на доходи фізичних осіб в сумі 481,63 грн., та пеню по військовому збору в сумі 1335,83 грн., що підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків (а.с.30-35).
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із такого.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України (надалі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Статтею 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з статтею 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до підпункту14.1.156 статті 14 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з підпунктом 14.1.175 статті 14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Пунктами 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Статтею 56 Податкового кодексу України встановлено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
За положенням пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Згідно з пунктами 54.1, 54.5 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначену для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 59.5 статті 59 Кодексу, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пунктом 38.2 статті 38 ПК України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Щодо податку на доходи фізичних осіб та військового збору:
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з пунктом 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Пунктом 177.1 статті 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з пунктом 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.
Відповідно до пункту 179.1. статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно пункту 179.7 ст. 179 ПК України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України визначено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Підпунктом 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 подала до Коломийської ДПІ Головного управління ДПС в Івано-Франківській області податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, в якій самостійно зазначила загальну суму доходу 8400,00 грн., яка складається з чистого оподаткованого доходу, отриманого фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, з якої сума податку, що підлягає сплаті самостійно: 1512,00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 126,00 грн. військового збору (а.с. 24-25).
Вищевказані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, самостійно обчислені і визначені у вказаній вище податковій декларації, з огляду на положення статті 57 ПК України, вважаються узгодженими.
Також Головне управління ДПС в Івано-Франківській області нарахувало ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 13.09.2019 по 18.02.2021 на загальну суму 481,63 грн., та з військового збору за період з 13.09.2019 по 18.05.2021 на загальну суму 1335,83 грн., відповідно до статті 129 Податкового кодексу України, що підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків (а.с.32 та а.с.33-35).
Згідно долученої до матеріалів справи довідки про борг за платежами від 14.03.2023 (а.с.199) станом на 14.03.2023 за ФОП ОСОБА_1 обліковується, серед іншого, пеня по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код бюджетної класифікації 11011001) в загальному розмірі 1143,98 грн.
Як встановлено судом, після зарахування коштів 25.02.2021 на суму 4270,96 грн., з 13.09.2019 до 24.02.2021 ФОП ОСОБА_1 нараховано пені на суму 1087,45 грн., як результат порушення термінів сплати зобов`язань за попередній період (борг минулих років, в тому числі, погашення боргу з самостійно задекларованих зобов`язань).
Враховуючи зарахування 13.03.2023 коштів в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів, в тому числі в рамках стягнення боргу за адміністративною справою №300/1245/20, розмір заборгованості з пені з військового збору в межах даної адміністративної справи становить 1143,98 грн.
Щодо податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким статтю 266 Податкового кодексу України щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладено в новій редакції.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі його частка.
Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.
Податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок сплати податку, строки сплати податку врегульовані положеннями пунктів 266.6., 266.7., 266.8., 266.9., 266.10 статті 266 ПК України, дотримання яких не є спірним в межах цієї справи.
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно зі статтею 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.
Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 ПК України).
Відповідно до положень підпункту 12.3.3. пункту 12.3 статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.
Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.5 статті 12 ПК України, встановлено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 07.12.2017 № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Цей Закон відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 01.01.2018.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII внесено зміни до Податкового кодексу України. Зокрема пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.
Рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017 зі змінами згідно рішення «Про внесення змін до рішення коломийської міської ради від 26.01.2017 року №1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 23.02.2017 року №1260-18/2017, «Про внесення змін до рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 25.01.2018 року № 2343-29/2018, вирішено питання встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині ставки і пільги у 2017 році. Дане рішення набирає чинності з 01.01.2017 (пункт 4).

Рішення Коломийської міської ради прийнято відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016 року.

Рішення Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017 зі змінами втратило чинність з 01.01.2020 на підставі рішення Коломийської міської ради від 27.06.2019 № 3784-47/2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік».

Як встановлено судом з відомостей інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 з 2004 року є власником нежитлової будівлі (критий ринок) загальною площею 798,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.60).

Коломийською міською радою прийнято рішення «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017. Так, вказаним рішенням від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, яке набирає чинності з 01.01.2017 (пункт 4), затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Дане рішення прийняте на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року, в судовому або іншому порядку не скасоване, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Рішенням Коломийської міської ради по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які й було застосовано відповідачем при прийняті спірних податкових повідомлень-рішень за податкові періоди 2017-2019 роки.

Так ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 0,8 % від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01 поточного року за 1 кв.м. загальної площі об`єкта нежитлової нерухомості (торгівельні будівлі), які є базою оподаткування (підпункти 1.4, 1.5 вказаного Положення). Підпунктом 1.6 цього ж Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено пільги з податку, зокрема:

Міська рада встановлює пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового станута рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Пільги з податку для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподаткованої площі;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

В подальшому, рішенням міської ради «Про внесення змін до рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 23.02.2017 року № 1260-18/2017, у статті 1.5 розділу 1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внесено зміни: цифру « 0,8» замінено цифрою « 0,5» (п.1). Встановлено, що дане рішення набирає чинності з 01.01.2017 року (п.2).

Отже, рішення Коломийської міської ради від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, зі змінами, є нормативно-правовим актом, приписи якого зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади, а також згідно з приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України.

Дане рішення прийнято на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року. Таке рішення Коломийської міської ради в судовому або іншому порядку не скасовано, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Таким чином, з огляду на положення пункту 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення адміністрування та перегляду окремих видів податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, у спірному випадку відсутні обмеження для органу місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів та періодів за які вони застосовуються.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.02.2022 у справі № 1740/1948/18, від 19.09.2022 у справі № 804/2474/18.

Рішення Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017, як встановлено судом було чинним з 01.01.2017 до 01.01.2020.

Як уже зазначалось судом вище, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та ІТС «Податковий Блок» контролюючим органом за період 2017-2019 роки нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано податкові повідомлення-рішення:

- №0-0917 від 31.05.2018 за 2017 рік на суму 12776,00 грн. (а.с.10);

- №0-0917 від 15.05.2019 за 2018 рік на суму 14864,08 грн. (а.с15);

- №0-0917 від 14.05.2020 за 2019 рік на суму 16660,70 грн.(а.с.19).

Згідно розрахунків до вказаних податкових повідомлень-рішень об`єктом оподаткування є: нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 798,5 кв.м, ставка податку 0,5% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року (а.с.14,18,23).

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення №0-0917 від 31.05.2018 та №0-0917 від 14.05.2020 направлені контролюючим органом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , повернулися на адресу контролюючого органу з відміткою установи зв`язку: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.11-13 та а.с. 20-22).

Податкове повідомлення-рішення №0-0917 від 15.05.2019 направлене контролюючим органом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримано ОСОБА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Зважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення №0-0917 від 31.05.2018 та №0-0917 від 14.05.2020 направлені контролюючим органом ОСОБА_1 на адресу за місцем її проживання (місцезнаходження фізичної особи) з повідомленням про вручення: АДРЕСА_1 , то такі податкові повідомлення-рішення згідно положень статей 42, 58 ПК України необхідно вважати врученими платнику податків.

Враховуючи наведене, а також те, що Рішення Коломийської міської ради «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року №1189-17/2017, зі змінами до нього, як встановлено судом було чинним з 01.01.2017 до 01.01.2020, контролюючим органом правомірно спірними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди 2017-2019 років.

Щодо посилань позивача за зустрічним позовом та її представника на рішення Верховного Суду від 07.02.2018 по справі №810/832/17, від 06.06.2019 по справі №825/1937/16, від 15.06.2018 по справі №823/2/17, від 10.04.2018 по справі №822/1494/17, від 20.06.2018 по справі №823/104/17, від 16.04.2020 у справі №810/3729/17, від 26.05.2020 у справі №815/4967/15, від 19.03.2020 у справі №823/2954/15, від 25.03.2019 у справі №823/225/16, то вони прийняті судом касаційної інстанції за іншого правового регулювання.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом та її представника про те, що жодне з податкових повідомлень-рішень не було отримано ОСОБА_1 , а також щодо сумніву про відправлення їх контролюючим органом, то суд зазначає, таке.

Так, судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення №0-0917 від 31.05.2018 та №0-0917 від 14.05.2020 були направлені контролюючим органом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , повернулися на адресу контролюючого органу з відміткою установи зв`язку: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.11-13 та а.с. 20-22).

Податкове повідомлення-рішення №0-0917 від 15.05.2019 направлене контролюючим органом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримано ОСОБА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Зважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення №0-0917 від 31.05.2018 та №0-0917 від 14.05.2020 направлені контролюючим органом ОСОБА_1 на адресу за місцем її проживання (місцезнаходження фізичної особи) з повідомленням про вручення: АДРЕСА_1 , то такі податкові повідомлення-рішення згідно положень статей 42, 58 ПК України, є таким що вручені платнику податків.

Отже, суд вважає вказані доводи позивача не доведеними належними та допустимими доказами.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом та її представника про те, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підписані невстановленою особою та за допомогою факсиміле, то суд зазначає таке.

Згідно наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 29.12.2017 №2192 уповноважено начальника Коломийського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області Кирика Івана Васильовича на винесення податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань згідно з вимогами ПКУ, зокрема відповідно до пункту 266.7 статті 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (пп. 1.1 п. 1). Наказом ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 5 від 03.01.2020 внесено зміни до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області № 188 від 08.10.2019 доповнено пунктом 4, яким надано начальнику Коломийського управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області Кирику Івану Васильовичу право на прийняття податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов`язань, передбачених пунктом 266.7 статті 266 ПК України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (а.с.169-178).

Податкові повідомлення-рішення від 31.05.2018 року №0-0917, від 15.05.2019 №0-0917 підписані, як зазначено за їх змістом: керівник ГУ ДФС в Івано-Франківській області І.Кирик, податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 року №0-0917 підписане, як зазначено за їх змістом: керівник ГУ ДПС в Івано-Франківській області І.Кирик.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення підписані повноважною посадовою особою контролюючого органу.

В судовому засіданні судом було досліджено оригінали оскаржуваних податкових повідомлень рішень на факт їх підписання, та було встановлено, що такі податкові повідомлення рішення містять підписи начальника Коломийської державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Кирика І.В.

Враховуючи те, що ні позивачем за зустрічним позовом ні її представником не надано жодного доказу, про те, що вказані податкові повідомлення-рішення підписані начальником Коломийської державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Кириком І.В. за допомогою факсиміле а не підписані ним особисто, а встановлення такого факту належить до повноважень відповідного експерта судових експертиз, суд вважає вказані доводи позивача не доведеними належними та допустимими доказами.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом та її представника про те, що додана до позовної заяви копія корінця податкової вимоги форми «Ф» « 23425-17 від 07.11.2017 вже була предметом розгляду в іншій адміністративній справі №300/1243/20 за позовом ГУ ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 42695,07 грн., та не може братися до уваги, суд зазначає таке.

Так судом встановлено, що ГУ ДФС в Івано-Франківській області направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , податкову вимогу форми «Ф» №23425-17 від 07.11.2017 року, яка отримана ОСОБА_1 16.11.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8).

Згідно пункту 59.1. статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податкова вимога форми «Ф» №23425-17 від 07.11.2017 року не відкликалася та є чинною на час звернення контролюючого органу до суду з даним позовом, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з інтегрованих карток платника податку на нерухоме майно (витягами з Автоматизованої інформаційної системи ДПС України «Податковий блок») та простежується факт неперервності боргу (а.с.162-167).

Зважаючи на наведене, наявність податкового боргу, який не був повністю погашений ОСОБА_1 , у контролюючого органу був відсутній обов`язок щодо додаткового (повторного) направлення податкової вимоги на зобов`язання, які виникли у 2018 році і далі.

Таким чином вище зазначені доводи позивача за зустрічним позовом та її представника є помилковими та суперечать вимогам Податкового кодексу України.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом та її представника про те, що вона є власником майна, яке в розумінні абз. «е» п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, суд зазначає таке.

Згідно відомостей інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 з 2004 року є власником нежитлової будівлі (критий ринок) загальною площею 798,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.60).

Рішенням Коломийської міської ради по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.01.2017 року № 1189-17/2017 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які й було застосовано відповідачем при прийняті спірних податкових повідомлень-рішень за податкові періоди 2017-2019 роки.

Так ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням внесених змін, становить 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01 поточного року за 1 кв.м. загальної площі об`єкта нежитлової нерухомості (торгівельні будівлі), які є базою оподаткування (підпункти 1.4, 1.5 вказаного Положення). Підпунктом 1.6 цього ж Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено пільги з податку, зокрема:

Міська рада встановлює пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачуються на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Пільги з податку для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподаткованої площі;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно до підпункту «е» пункту 266.2.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності ОСОБА_1 є « 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» (а.с.59).

Враховуючи те, що належна ОСОБА_1 будівля (критий ринок) загальною площею 798,5 кв.м, використовується нею як суб`єктом господарювання, (здається в оренду) з метою одержання доходів, то до неї не може бути застосована пільга та до спірних правовідносин не підлягає застосуванню підпункт «е» пункту 266.2.2 статті 266 ПК України.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Підсумовуючи, судом не встановлено правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень №0-0917 від 31.05.2018 за 2017 рік на суму 12776,00 грн., №0-0917 від 15.05.2019 за 2018 рік на суму 14864,08 грн., №0-0917 від 14.05.2020 за 2019 рік на суму 16660,70 грн.

Як наслідок, визначені вказаними податковими повідомленнями-рішеннями грошові зобов`язання, є узгодженими в силу положень статті 57 ПК України.

Заборгованість ФОП ОСОБА_1 підтверджується довідкою про суми податкового боргу платника податків станом на 14.03.2023 (а.с.199), а також іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право:

20.1.18. Застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України;

20.1.34. Звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу згідно з приписами пункту 95.2 статті 95 ПК України виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Отже, контролюючому органу надано право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця.

Суд вважає, що оскільки ФОП ОСОБА_1 самостійно не сплатила податковий борг в розмірі 45444, 76 грн.(з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), то є підставним звернення контролюючого органу до суду із позовом про його стягнення до відповідного бюджету.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що первісний адміністративний позов Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 45444, 76 грн.(з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) належить задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

З огляду на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що витрати по сплаті судового збору за подання як первісного, так і зустрічного позову несуть обидва позивачі. В суду немає підстав для розподілу між сторонами судових витрат у справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) в дохід бюджету податковий борг в розмірі 45444 (сорокп`ять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 76 копійок.

В задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0-0917 від 31.05.2018, №0-0917 від 15.05.2019, №0-0917 від 14.05.2020 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.

Рішення складене в повному обсязі 10 квітня 2023 р.