Справа № 460/32334/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/32334/22 пров. № А/857/6846/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №460/32334/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції - Дудар О.М., час ухвалення - 10.49 год., місце ухвалення - м. Рівне, дата складання повного тексту - 17.03.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про стягнення заборгованості з розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач просить суд стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 137156грн 56коп. в якості сплати всіх сум при звільненні 10.11.2020;

стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 27.09.2022; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 368497грн 99коп. в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2022 по день прийняття рішення суду.

Позов обґрунтовано тим, що під час проведення розрахунку при звільненні відповідач неправильно розрахував та виплатив належні позивачу суми, протиправно здійснивши нарахування в меншому розмірі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпусток в сумі 21008,43грн. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вищевказане рішення суду с незаконним, необґрунтованим, не відповідає обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Апелянт зазначає, що в порушення ч.2 ст. 9 КАС України суд вийшов за межі позовних вимог та частково задовольнив позов з вимогами з якими позивач не звертався.

Суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме статтю 50 ЗУ «Про державну службу» та постанову КМУ від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів», внаслідок чого дійшов до необґрунтованого висновку в мотивувальній частині оскаржуваного рішення щодо правомірності нарахування посадового окладу ОСОБА_1 станом на 11.05.2016р.. який становив 3132 грн, тобто менше мінімального розміру заробітної плати.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області нараховувало посадовий оклад в розмірі 3132 грн, тобто в порушення ст. 95 КЗпП та ст.50 ЗУ «Про державну службу» та постанови КМУ № 16 від 18.01.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15» в розмірі меншому, ніж на той час розміру мінімальної заробітної плати, яка з 1 вересня 2020 року становила - 5000 грн (Закон від 25.08.2020 № 822).

Також апелянт зазначає, що має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

В силу вимог статті 47 КЗпП України (чинної на момент звільнення Позивача 10.11.2020) «Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 цього кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

З цього слідує, що Закон прямо зобов`язує Відповідача виплатити всі суми при звільненні, жодної альтернативної дії у такому випадку, як-то невиплата всіх сум чи іншої, Законом не передбачено.

В той же час, суд в порушення статті 2 КАС України, не взяв до уваги надані Позивачем розрахунки, які ґрунтуються па Законі (ст.50 ЗУ «Про державну службу», постанова КМУ від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів») не перевірив правомірність встановлення та нарахування всіх сум при звільненні.

Таким чином, суд необґрунтовано прийшов до висновку щодо наявності у відповідача дискреційних повноважень стосовно нарахуванні та виплаті всіх сум при звільненні.

Також зазначає, що статті 47 та 116 КЗпП України чітко зобов`язують роботодавця провести виплату всіх сум в день звільнення.

Враховуючи те, що з позивачем не було проведено повний розрахунок в день звільнення 10.11.2020 року, то затримка розрахунку при звільненні розпочинається на наступний день після звільнення, тобто з 11.11.2020 року.

В позовній заяві Позивачем було надано детальні розрахунки всіх сум при звільненні, так і середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Також, на вимогу суду такі розрахунки (від 16.02.2023, від 07.03.2023) додатково надавалися у табличній формі, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до постанови КМУ від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» в редакції постанови КМУ від 08.02.2017 № 15 з урахуванням внесення змін постановою КМУ № 16 від 18.01.2020 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15» (застосовується з 01.01.2020) посадовий оклад заступника керівника департаменту, головного управління, служби, заступник керівника апарату місцевої держадміністрації (категорія Б підкатегорія 2) з 01.01.2020 по 05.11.2020 становить 10600 грн.

Що також підтверджується штатним розписом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на 2020 рік (введений в дію з 28.01.2020), де в графі №3 вказано, що посадовий оклад заступника начальника становить 10600 грн.

Отже посадовий оклад заступника начальника головного управління Держземагентства у Рівненській області ОСОБА_1 становить 10600 грн.

Відповідно до наказу Держгеокадастру України від 22.10.2020 № 283-то (оголошений наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 22.10.2020 № 380-К) ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Розміром надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, які затверджені постанови КМУ від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» встановлено, що надбавка за 5 (п`ятий) ранг державного службовця становить 600 грн.

Згідно частини 1 статті 52 ЗУ «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється па рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що останній безперервно працював в державній службі з 01.09.1998 по 10.11.2020 року, тобто має 22 роки стажу державної служби.

Обчислення надбавки за вислугу років ОСОБА_1 здійснюється таким чином: 22 роки * 3 відсотки = 66 відсотків посадового окладу державного службовця, але не більше 50 відсотків. Отже, ОСОБА_1 має право на отримання 50 відсотків посадового окладу надбавку за вислугу років на державній службі, що становить: 10600грн*50%=5300 грн.

З урахуванням проведених розрахунків, Апелянт вважає, що відповідачем не було проведено повний розрахунок, виплату працівникові всіх сум, що йому належать, а саме в сумі 137 156, 56 грн. в якості сплати всіх сум при звільненні та 368 497,99 грн. (середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні).

З урахуванням наведеного просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 460/32334/22 - скасувати та ухвалити нове рішення, у якому задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме: стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 137 156, 56 грн. в якості сплати всіх сум при звільненні 10.11.2020; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 368 497,99 в якості середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 11.11.2020 по 27.09.2022; стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 28.09.2022 по день прийняття рішення суду.

Апеляційна скарга подана Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області. Головне управління не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що саме з 10.11.2020 ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, однак позовну заяву ним подано лише 27.09.2022 без подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Тобто, позовну заяву подано ОСОБА_1 після закінчення строків, установлених ч.2 ст. 122 КАС України.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Дремлюгою Ю.С. неодноразово до Головного управління були подані адвокатські запити від 04.12.2020, від 01.09.2020, від 27.01.2021 щодо відомостей про належні ОСОБА_1 виплати. На вказані запити Головним управлінням надано відповіді від 09.12.2020, від 07.09.2020, від 02.02.2021.

Таким чином, ОСОБА_1 був проінформований про всі виплати, здійснені Головним управлінням та мав змогу у визначений законом строк оскаржити дії Головного управління щодо стягнення недоплачених йому сум заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки, якби на те мав право, однак подав позов з пропуском строку на звернення до суду.

Крім цього, на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Також апелянт зазначає, що із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) зареєстрований 12.12.2017 фізичною особою-підпрнємцем, основний вид економічної діяльності - 72.20 «Дослідження й експериментальні розробки у сфері суспільних і гуманітарних наук».

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи державним службовцем із 06.11.2020 по 10.11.2020 займався підприємницькою діяльністю та отримував прибуток від такої діяльності. Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Зазначені ОСОБА_1 суми не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повідомляє, що ОСОБА_1 наказом Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру від 06 листопада 2020 року був поновлений на посаду заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області з 11.05.2016 року.

При цьому, ОСОБА_1 перебував поза штатом Головного управління, адже ні структура, яка узгоджувалась із Міністерством аграрної політики та продовольства України, ні штатний розпис, який приймався на підставі цієї структури та затверджувався Держгеокадастром, не містили у 2020 році такої посади як заступник начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області.

Тому, розмір посадового окладу був встановлений, виходячи із розміру останнього посадового окладу ОСОБА_1 по його посаді. Вказаний посадовий оклад з 10.05.2016 року по 10.11.2022 року не переглядався та становить за посадою заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненській області 3132,00 гри.

Середньоденна заробітна плата заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області за фактично відпрацьований час становить 149,14 грн, розрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Кількість відпрацьованих робочих днів за останніх два місяці становить 3 неповних дні (14,2 годин), оскільки ОСОБА_1 не був присутній на роботі повний робочий день.

Сума заробітної плати, нарахованої ОСОБА_1 за відпрацьований час становить 21455,86 грн, з якої: посадовий оклад 264,70 грн.; надбавка за вислугу років 132,03 грн.; надбавка за ранг 50,70 грн; компенсація за відпустку 21008,43 грн.

Тому вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, пов`язаного із затримкою розрахунку при звільненні, є безпідставною.

При цьому вважає, що розрахунок середньої заробітної плати для компенсації за невикористану відпустку, який наведений у позовній заяві, не відповідає чинному законодавству і не може виходити з розрахунку середньоденної заробітної плати за три робочі дні.

Відповідач зазначає, що Головним управлінням в повному обсязі нараховано та виплачено ОСОБА_1 суми за невикористані відпустки, а наведені позивачем у позовній заяві розрахунок компенсації за невикористані відпустки заробітної плати, а саме 199 днів (невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки) * 785,21 (середньоденна заробітна плата) = 156256,79 грн. є помилковим та не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, яка діяла на момент звільнення ОСОБА_1 .

Вказане також було залишено поза увагою суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Проти апеляційної скарги відповідача заперечив, просив скаргу залишити без задоволення.

Представники відповідача апеляційну скаргу з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області підтримали з підстав наведених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю. Проти апеляційної скарги позивача заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що позивач, починаючи з 01.09.1998, працював в державних органах у сфері регулювання земельних відносин на різних посадах.

01.09.1998 ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця, про що до трудової книжки позивача внесено запис №2.

У період з 09.01.2013 по 10.05.2016 позивач перебував на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області. Вказана посада є посадою державного службовця.

Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 №44-кт/а ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області у зв`язку з реорганізацією державного органу відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Зазначені обставини підтверджуються трудовою книжкою серії НОМЕР_3 (а.с.16).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 (а.а.с.42-47) за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, голова комісії з реорганізації Держземагенства України Шемелинець Л.М., про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 у цій справі та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Державне агенство земельних ресурсів України присвоїти ОСОБА_1 за період роботи з 01.05.2016 по 10.05.2016 ранг державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-УІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306; визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 10.05.2016 №44-кт/а "Про звільнення ОСОБА_1 "; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Рівненській області від 10.05.2016 №2-к "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016; стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 92 тис. 776 грн 20 коп. за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 по день постановлення судового рішення. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зазначена постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду залишена в силі постановою Верховного Суду від 24.07.2019.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №817/854/16 допущено процесуальне правонаступництво у справі - замінено відповідача, Державне агентство земельних ресурсів України, його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр).

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 головою Держгеокадастру 22.10.2020 видано наказ №283-то «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 », яким заступнику начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області ОСОБА_1 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 22.10.2020 №380-к «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 » оголошено наказ Держгеокадастру від 22 жовтня 2020 року №283-то «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 » (а.с.17).

Згідно із зазначеним наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 22.10.2020 №380-к датою присвоєння 5 (п`ятого) рангу державного службовця заступнику начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області ОСОБА_1 вважається 01 травня 2016 року.

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2017 у справі №817/854/16 головою Держгеокадастру 06.11.2020 видано наказ №309-то «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким позивача поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області з 11.05.2016 (а.с.7).

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.11.2020 №429-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » оголошено наказ Держгеокадастру від 06 листопада 2020 року №309-то «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » (а.с.8).

Того ж дня, 06.11.202 позивач звернувся до голови Держгеокадастру із заявою про звільнення із займаної посади за взаємною домовленістю (угодою сторін) 10 листопада 2020 року, відповідно до п.3 ч.1 ст.83, ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу» (а.с.9).

Наказом голови Держгеокадастру від 10.11.2020 №317-то «Про звільнення ОСОБА_1 », останнього звільнено з посади заступника Головного управління Держземагентства у Рівненський області за угодою сторін, 10 листопада 2020 року (а.с.10).

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 10.11.2020 №435-к «Про звільнення ОСОБА_1 » оголошено наказ Держгеокадастру від 10 листопада 2020 року №317-то «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с.11).

Зазначеним наказом фінансовому управлінню Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваної відпусток.

Відповідний запис про звільнення внесено до трудової книжки (а.а.с.12-16).

Зазначену трудову книжку позивач отримав у роботодавця (відповідача) 10.11.2020, що підтверджується записом №518 у книзі обліку реєстрації трудових книжок (а.а.с.72-73).

Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області під час звільнення було виплачено позивачу розрахункові кошти в сумі 17271,96грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2020 №368 та відомістю розподілу виплат від 12.11.2020 (а.а.с.232-233).

Вважаючи, що відповідач виплатив при звільненні не усі належні суми, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що оскільки позивача було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат, тому відповідно слід обраховувати посадовий оклад заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області на 2016 рік, який становить 3132,00грн.

Щодо нарахування компенсації за дні невикористаних відпусток, то таке належить до дискреційних повноважень відповідача, з урахуванням наведеної обставини щодо поновлення та виведення поза штат посади позивача.

Щодо визначення розміру відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, то така є передчасною, оскільки у даному випадку суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку №100, тобто з ОСОБА_1 не проведено остаточного розрахунку, що відповідно унеможливлює визначити суму, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч.3 ст.5 Закону №889-VIII).

Оплата праці державних службовців визначена розділом VI Закону №889-VIII.

Отже, порядок та умови виплати заробітної плати державним службовцям врегульовані спеціальним законодавством.

Поряд з цим, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

За загальними правилами застосування нормативно-правових актів, норми спеціального законодавства є пріоритетними та підлягають першочерговому застосуванню. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, то у цьому випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства.

Згідно із ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у ст.ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Позивач не погоджується із правильністю обрахунку відповідачем сум, що належали йому при звільненні.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону №889-VIII, заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Судом встановлено, що 10.11.2020 позивача було звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області, на яку позивача 06.11.2020 на виконання рішення суду було поновлено з 11.05.2016.

При цьому, позивача було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат.

Виконання рішення суду підтверджується наказами Держгеокадастру від 06.11.2020 №309-то, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.11.2020 №429-к, структурою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, введеною в дію з 01.12.2018 штатним розписом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на 2020 рік, затвердженим 28.01.2020, табелем обліку використання робочого часу за листопад 2020 року.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обрахунку заробітної плати, належної до виплати позивачу, виходячи із посадового окладу заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області станом на 11.05.2016.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта що середньоденна заробітна плата йому повинна обраховуватись із посадового окладу заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненський області.

Як уже зазначалось вище, позивача було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат.

Отже, інший посадовий оклад позивачу під час поновлення на посаді встановлено не було. Позивача поновлено на посаді, яку він обіймав у Головному управлінні Держземагентства у Рівненський області, а не в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області.

Розмір посадового окладу був встановлений, виходячи із розміру останнього посадового окладу ОСОБА_1 по його посаді. Вказаний посадовий оклад з 10.05.2016 року по 10.11.2022 року не переглядався та становить за посадою заступника начальника Головного управління Держземагенства у Рівненській області 3132,00 грн.

Дії відповідача щодо зарахування позивача поза штат та визначення, на думку позивача, неналежного посадового окладу, останнім не оспорювалось.

Наказом Держгеокадастру від 22.10.2020 №283-то позивачу було присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця.

Розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів». На момент виникнення спірних правовідносин надбавка за 5 (п`ятий) ранг державного службовця становила 600,00грн.

Згідно з довідкою Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 21.02.2023 №0-17-0.7.1-4/59-23, на дату поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області 06 листопада 2020 року, стаж його державної служби становив 22 роки 02 місяці 06 днів, що відповідає 50% надбавки за вислугу років до посадового окладу державного службовця.

Крім цього, судом встановлено та не заперечується сторонами, шо на момент звільнення з посади, ОСОБА_1 не використав 199 календарних днів відпустки, з них: 135 календарних днів - щорічної основної відпустки, 64 календарні дні - додаткової оплачуваної відпустки.

Механізм обчислення середньої заробітної плати визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки ( абзац 1 пункту 2 Порядку №100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 цього ж Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із зазначеним абзацом пункту 4 Порядку №100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки (п.7 Порядку №100).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункту 8 Порядку №100).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, оскільки позивач останні 12 місяців та останні 2 місяці не працював (з вини відповідача), розрахунок середньомісячної заробітної плати для обчислення компенсації за невикористані дні відпусток, відповідач повинен був провести, виходячи із фактично відпрацьованого часу, а саме: трьох робочих днів за період з 06.11.2020 по 10.11.2020.

Апеляційний суд висновує, що розрахунок середньої заробітної плати для компенсації за невикористану відпустку, який наведений у позовній заяві та в поданій апеляційній скарзі позивачем, не відповідає чинному законодавству і не може виходити з розрахунку середньоденної заробітної плати за три робочі дні.

Крім цього, помилковим є наведений позивачем розрахунок надбавки до посадового окладу позивача за 5 ранг державного службовця на суму 600 грн, оскільки такий розрахунок проведений не пропорційно відпрацьованого ОСОБА_1 робочого часу. Надбавку за ранг нараховано Головним управлінням ОСОБА_1 за фактично відпрацьований час в розмірі 50,70 грн.

Відповідач у апеляційній скарзі неодноразово покликається на лист Міністерства соціальної політики України №928/0/206-19, однак такий не є нормативно - правовим актом та має інформаційний характер.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що суперечить вимогам Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VI та був відсутнім у період з 06.11.2020 по 10.11.2020 на роботі.

Апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки підставою звільнення ОСОБА_1 була не відсутність на роботі, зокрема прогули, а відбулось звільнення за угодою сторін на підставі поданої заяви та, крім цього, за період з 06.11.2020 по 10.11.2020 відповідач самостійно нарахував та виплатив позивачу заробітну плату.

Наведене відповідно спростовує доводи відповідача про відсутність позивача на роботі, оскільки за цей період була нарахована та виплачена заробітна плата.

Крім цього, відповідачем з цього приводу не надано доказів застосування жодних заходів впливу з цього приводу.

Позивач зазначає, що в порушення ч.2 ст. 9 КАС України суд вийшов за межі позовних вимог та частково задовольнив позов з вимогами з якими позивач не звертався, зокрема зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку №100, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки нарахування компенсації за дні невикористаних відпусток належить до дискреційних повноважень відповідача.

Крім цього, з урахуванням наведених вище обставин про те, що позивача було поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Рівненський області в Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області та виведено поза штат.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців ( ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Вказаний у ч.1 ст.117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також у цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для обрахунку строку звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлення останнього є необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.

Крім того, для визначення розміру відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку слід відштовхуватися від розміру недоплаченої суми.

У даному випадку, суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток відповідно до Порядку №100, тобто з ОСОБА_1 не проведено остаточного розрахунку, що відповідно унеможливлює визначити суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно висновував про передчасність з`явлення позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційних скарг зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №460/32334/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 16.06.2023