Справа № 520/6967/22
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 червня 2023 року Справа № 520/6967/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань праці (вул. Десятинна, буд. 14, м. Київ, 01601, ), Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому з урахуванням уточненої позовної від 18.09.2022 просить суд:

- стягнути солідарно з Головного управління Держпраці у Харківській області, Державної служби України з питань праці на користь позивача належної ОСОБА_1 заробітної плати у формі грошової компенсації у розмірі 174321,47 грн. за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки з 07.10.2013 по 17.01.2022 (включно);

- визнати бездіяльність Головного управління Держпраці у Харківській області, Державної служби України з питань праці в частині порушення трудового законодавства про оплату праці, про відпустки, порушення права ОСОБА_1 на заробітну плату у формі щорічної основної оплачуваної відпустки гарантованого державою, ігноруючи обов`язкове до виконання судове рішення, яке набрало законної сили, - протиправною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає наявними підстави для стягнення з Головного управління Держпраці у Харківській області та Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 належної йому заробітної плати у формі грошової компенсації у розмірі 174321,47 грн., за дні невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки з 07.10.2013 по 17.01.2022 (включно), оскільки вказану суму в рахунок компенсації невикористаних щорічної основної оплачуваної відпустки відповідачами сплачено не було.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача, Державної служби України з питань праці, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що позивач працював саме у Головному управління Держпраці у Харківській області, а тому вважає, Державна служба України з питань праці не є належним відповідачем у цій справі.

Головне управління Держпраці у Харківській області правом подання відзиву не скористалося.

Позивач подав відповідь на відзив Державної служби України з питань праці, в якому стверджував про безпідставність доводів, викладених у цьому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Територіальній державній інспекції з питань праці у м. Києві.

Наказом ТДІзПП у м. Києві від 04 жовтня 2013 року, відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 , звільнений з посади головного державного інспектора праці в порядку переведення до ТДІзПП у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 по справі № 820/10521/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області про занесення запису у трудову книжку задоволено частково. Зобов`язано територіальну державну інспекцію з питань праці у Харківській області винести наказ про призначення на посаду державного інспектора праці ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 07.10.2013. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала законної сили.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наказом голови комісії з реорганізації Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » від 26 жовтня 2015 року №42-к ОСОБА_1 головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства в м. Харкові та центральних районах області звільнено з роботи з 26 жовтня 2015 року у зв`язку з реорганізацією Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Харківській області про поновлення на посаді, стягнення сум задоволено частково. Визнано незаконними дії Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 . Скасовано наказ Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » від 26 жовтня 2015 року № 42-к. Поновлено позивача на посаді головного державного інспектора праці Відділу контролю за додержанням трудового законодавства в м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області з 26 жовтня 2015 року. Стягнуто з Головного управління Держпраці в Харківській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року в розмірі 14694,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року змінено постанову суду першої інстанції шляхом її доповнення вказівкою про те, що з Головного управління Держпраці в Харківській області на користь ОСОБА_1 стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року в розмірі 14 694,40 грн. потребує відрахування обов`язкових податків, зборів, внесків. У решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року по справі №820/10744/15 (адміністративне провадження №К/9901/16116/19) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року в справі №820/10744/15 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці Відділу контролю за додержанням трудового законодавства в м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці в Харківській області. Прийнято в справі №820/10744/15 у вказаній частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці в Головному управлінні Держпраці в Харківській області.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року по справі №820/10744/15 виправлено описку у пунктах 64, 69 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №820/10744/15, зазначивши правильне найменування посади, на яку підлягає поновленню ОСОБА_1 : «головний державний інспектор Головного управління Держпраці в Харківській області» замість помилково зазначеної «головний державний інспектор праці Головного управління Держпраці в Харківській області».

Судові рішення набрали законної сили.

На виконання постанови Верховного Суду від 26.09.2019 та ухвали Верховного Суду від 29.07.2021 по і справі № 820/10744/15, наказом Головного управління Держпраці в Харківській області від 17.01.2022 № 08-03/17 скасовано наказ Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 № 42-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » про звільнення ОСОБА_2 26 жовтня 2015 року у зв`язку із реорганізацією Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області відповідно до пункту "Г" статті 40 КЗпПУ. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області з 26.10.2015. ОСОБА_1 приступити до виконання посадових обов`язків з 18.01.2022 року (а.с. 15).

Позивач, вважаючи, що має право на виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 07.10.2013 по 17.01.2022, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог та доводам відповідача, суд виходить з такого.

Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Законом України «Про державну службу» як у чинній, так і у попередніх редакціях визначалося, що Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.

Аналіз наведених норм свідчить, що за позивачем зберігається право на використання днів відпустки за весь період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 07.10.2013 по 17.01.2022.

Відповідно до ч. 1, 4 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналіз приписів ст. 2, ч. 1, 4, статті 24 Закону України «Про відпустки» дає підстави для висновку, що у позивача виникає право на отримання грошової компенсації за невикористану ним дні щорічної відпустки або у випадку звільнення, або у випадку використання неменше 24 днів щорічної та додаткових відпусток.

Вказане свідчить, що за позивачем хоча й зберігається право на використання днів відпустки за весь період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07.10.2013 по 17.01.2022, проте, з урахуванням того, що позивача поновлено на посаді наказом ГУ Держпраці у Харківській області № 08-03/17, доказів звільнення позивача після 18.01.2022 останнім не надано як і доказів звернення до відповідачів з заявою про отримання відповідної компенсації після використання у 2022 році щонайменше 24 днів щорічної та додаткових відпусток, суд дійшов висновку про те, що у ОСОБА_1 не виникло права на отримання саме грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної оплачуваної відпустки.

Отже, суд вважає, що вимоги про нарахування грошової компенсації за невикористані позивачем дні щорічної основної оплачуваної відпустки суперечать приписам ст. 24 Закону України «Про відпустки», та, фактично є передчасними, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Одночасно суд критично ставиться до наведеного позивачем розрахунку календарних днів наявної у нього відпустки, зокрема з таких підстав.

Щодо 66 календарних днів відпустки у 2013 році позивачем не надано жодних доказів такого залишку не використаних днів щорічної основної оплачуваної відпустки, з урахуванням того, що в силу 24 Закону України «Про відпустки» такий залишок мав бути (до 04 жовтня 2013 року включно) виплачений ТДІзПП у м. Києві у зв`язку із звільненням позивача з посади головного державного інспектора праці в порядку переведення до ТДІзПП у Харківській області.

Також, з наказу Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області №42-к від 26.10.2015 вбачається, що позивач при звільненні отримав грошову компенсацію за 2 календарні дні основної відпустки за період роботи з 30.09.2015 по 26.10.2015.

Більш того, якими чином позивач обрахував 11 календарних днів відпустки з період з 01.01.2022 по 17.01.2022 останній не пояснив.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань праці (вул. Десятинна, буд. 14, м. Київ, 01601, ), Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 19.06.2023.

Суддя Супрун Ю.О.