Справа № 240/8550/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/8550/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Радомишльської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Радомишльської міської ради від 11.03.2021 №268 в частині відмови у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у власність, орієнтовною площею 0,10 га, на території Радомишльського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Березці, кадастровий номер :07:000:0117;

- зобов`язати Радомишльську міську раду на найближчому пленарному засіданні сесії повторно розглянути його заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва у власність, орієнтовною площею 0,10 га, на території Радомишльського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Березці, кадастровий номер :07:000:0117, з урахуванням норм Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про кооперацію" та з урахуванням висновків суду.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є членом Обслуговуючого кооперативу "Садово-дачне товариство "Вереси". На підставі розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 26.05.2017 №370 про надання дозволу на розроблення детального планування території щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва у власність, орієнтовною площею 0,10 га, на земельній ділянці за кадастровим номером :07:000:0117 загальною площею 58,8313 га, що розташована на території Лутівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Березці, Обслуговуючим кооперативом "Садово-дачне товариство "Вереси" був виготовлений детальний план території "Індивідуальної дачної забудови за межами с. Березці, Радомишльського району, Житомирської області". Розпорядженням голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 05.02.2018 №84 вказаний детальний план був затверджений, а сама земельна ділянка за кадастровим номером :07:000:0117 31 січня 2019 року на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60 була передана у комунальну власність Радомишльської міської ради. Вказує, що з у зв`язку з цим, він звернувся до Радомишльської міської ради із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами с. Березці, Радомишльського району, Житомирської області, за рахунок вищезазначеної земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117. Однак, рішенням Радомишльської міської ради від 11.03.2021 №268 йому було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка за цільовим призначення належить до земель сільськогосподарського призначення, а тому може бути передана у власність лише для ведення особистого сільського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва чи фермерського господарства. Крім того, в рішенні вказано, що для можливості відведення частини сформованої земельної ділянки необхідно попередньо провести її поділ. Позивач вважає, що така відмова у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/8550/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Радомишльська міська рада подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію міська рада зазначила, що посилання позивача на затверджений розпорядженням голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 05.02.2018 №84 детальний план території "Індивідуальної дачної забудови за межами с. Березці, Радомишльського району, Житомирської області", як на підставу виникнення в нього права на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою що відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, за рахунок вищезазначеної земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117 площею 58,8313 га, розташованої за межами с. Березці, Радомишльського району, Житомирської області, є безпідставним, оскільки містобудівна документація та документація із землеустрою - це різні види документації. В свою чергу, розроблення детального плану території є уточненням містобудівної документації та не є підставою для виникнення у особи будь-яких прав на земельну ділянку. Також відповідач вказує, що розпорядженням голови Радомишльської районної адміністрації Житомирської області від 26.05.2017 №370 дозвіл на розроблення детального планування території щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва у власність був наданий Обслуговуючому кооперативу "Садово-дачне товариство Високе", а не позивачу, що свідчить про відсутність підстав для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117.

Крім того, у відзиві на позовну заяву міська рада зауважує, що для можливості відведення частини сформованої земельної ділянки необхідно провести її поділ, а перед прийняттям рішення про поділ спірної земельної ділянки для індивідуальної дачної забудови її цільове призначення підлягає зміні. У зв`язку з чим, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки було не проведення зміни категорії земель сільськогосподарського призначення на землі рекреації. Вказує, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення та може бути передана у власність громадян лише для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Водночас, згідно статті 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Відтак, відповідач вважає, що перед прийняттям рішення про поділ земельної ділянки з кадастровим номером №:07:000:0117 для індивідуальної дачної забудови її цільове призначення підлягає зміні на землі рекреації.

В контексті зазначеного Радомишльська міська рада вказала, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 11.03.2021 №268 про відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Радомишльської міської ради із заявою, що була зареєстрована 09.02.2021 за №К-605/01-10, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва в межах норми безоплатної приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,01 га, розташованої за межами с. Березці Радомишльського району Житомирської області.

До заяви позивач долучив графічні викопіювання із зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки, з яких вбачається, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,01 га, на яку він просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, знаходиться в межах земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117 загальною площею 58,8313 га, яка є комунальною власністю Радомишльської міської ради та належить до земель запасу.

Розглянувши на четвертій сесії VIII cкликання вказану заяву, Радомишльська міська рада прийняла рішення від 11.03.2021 №268, яким відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва частини земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117, яка розташована на території Лутівського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області.

В якості підстави для відмови Радомишльська міська рада у вказаному рішенні від 11.03.2021 №268 зазначила, що дана земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, а тому може бути передана у власність громадянам лише для ведення особистого сільського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва чи фермерського господарства. Крім того, для можливості відведення частини сформованої земельної ділянки необхідно попередньо провести її поділ.

Вважаючи, що рішенням від 11.03.2021 №268 Радомишльська міська рада протиправно відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадить, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналогічні норми передбачені в пунктах «а» та «б» частини 1 статті 12 ЗК України, згідно з якими до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок виключно на пленарних засіданнях ради.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності здійснюється органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної чи міської ради. При цьому строк розгляду відповідним орган місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність становить один місяць.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Таким чином, норми статті 118 Земельного кодексу України визначають лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, визначених в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення Радомишльської міської ради від 11.03.2021 №268, вказаною в ньому підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки стало те, що земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, а тому може бути передана у власність для індивідуального дачного будівництва. Крім того, для можливості відведення частини сформованої земельної ділянки необхідно попередньо провести її поділ.

Зміст оскаржуваного рішення від 11.03.2021 №268 свідчить, що всупереч вимогам ст. 118 ЗК України відповідач не зазначив в ньому, яким вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, чи вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації не відповідає місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки.

При прийнятті цього рішення відповідач не врахував, що відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV "Про землеустрій" проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

За змістом статті 50 цього ж Закону проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, окрім іншого, включає розрахунок розміру втрат сільськогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом) та перелік обмежень у використанні земельної ділянки.

У разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації.

З наведеного вбачається, що проведення робіт із землеустрою не можливе без врахування відповідності детальному плану забудови певної території. При подальшому затвердженні проекту землеустрою він стає невід`ємною частиною детального плану відповідної території. До того ж, саме проект землеустрою передбачає можливість зміни цільового призначення, поділу земельної ділянки (формування нової земельної ділянки), а також виділення її у власність або в користування.

Отже, питання поділу земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117 та зміни її цільового призначення мають визначатися відповідним проектом землеустрою, а тому не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення частини цієї земельної ділянки у власність.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення четвертої сесії восьмого скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 11.03.2021 №268 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117, розташованої за межами населеного пункту с. Березці Радомишльського району Житомирської області Житомирської області не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи наявність порушеного права та необхідність його судового захисту, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, керуючись повноваженнями наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№К-605/01-10 від 09.02.2021) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117, розташованої за межами населеного пункту с. Березці Радомишльського району Житомирської області Житомирської області, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, за результатами розгляду вказаної справи дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Радомишльської міської ради (майдан Соборний, 12, м. Радомишль, Житомирська область, 12201; ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення четвертої сесії восьмого скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 11.03.2021 №268 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Березці Радомишльського району Житомирської області Житомирської області, на земельній ділянці за кадастровим номером :07:000:0117.

Зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№К-605/01-10 від 09.02.2021) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність для індивідуального дачного будівництва земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, розташованої за межами населеного пункту с. Березці Радомишльського району Житомирської області Житомирської області, за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :07:000:0117, та за результатами розгляду прийняти рішення із врахуванням норм статті 118 Земельного кодексу України та встановлених даним рішенням обставин справи та висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович