Справа № 160/11616/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана представником Осиповим Сергієм Олексійовичем до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,-
29.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 29.05.2023 через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 , яка подана представником Осиповим Сергієм Олексійовичем до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, третя особа ОСОБА_2 , в якій представник позивача просить суд:
- скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №71838087 від 17.05.2023 року на суму 130,00 грн.
Вказані позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року у справі №202/5399/22 задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagоn, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн. В іншій частині позову відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн. ОСОБА_1 не погоджуючись із даним судовим рішенням, подав до суду апеляційну скаргу за наслідками розгляду якої, постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року залишено без змін.
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
05.06.2023 року від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшли пояснення, в яких остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа стверджує, що на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року у справі №202/5399/22 ОСОБА_1 так і не сплатив їй компенсацію вартості ? частини компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198250,50 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн. Тому доводи, які висловлені позивачем у позові є надуманими та безпідставними.
07.06.2023 року від приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни до суду надійшла засвідчена належним чином копія ВП №71838087 та пояснення щодо проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП №71838087. В обґрунтування пояснень відповідачем зазначено наступне. В провадженні приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни перебувало виконавче провадження № 71838087 з примусового виконання виконавчого листа № 202/5399/22 виданого 08.05.2023р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198250,50 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн. До офісу приватного виконавця Приходько Альони Анатоліївни звернулась громадянка ОСОБА_2 з заявою б/н від 16.05.2023 р про примусове виконання рішення, до заяви було додано оригінал виконавчого листа №202/5399/22 виданого 08.05.2023 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська та реквізити рахунку стягувана, вказану заяву прийнято до розгляду та зареєстровано за вх.№ 725 від 17.05.2023 року. Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження 17.05.2023р. виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по ВП 71838087 та розпочато примусове виконання рішення. Відповідно керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 2,3 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, приватним виконавцем 17.05.2023 року було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, вказаною постановою визначено мінімальні витрати по виконавчому провадженню в розмірі 130,00 грн. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов та їх пересиланням. Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку). За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця, а саме, приписами ст.31 визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця та згідно п.12 вказаної постанови, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Якщо суму, передбачену в ч.4 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Отже, приватним виконавцем 17.05.2023 р. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №71838087, у відповідності до ч.7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" в постанові наведено розрахунок суми основної винагороди та зазначено порядок стягнення. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Частиною 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника у банках та інших фінансових установах. Арешт накладається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, (ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження»). В день відкриття виконавчого провадження, виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження - 220389,61 грн., яку було направлено на виконання до банківських установ.
В Автоматизовані системі виконавчого провадження, надійшла відповідь АТ «Райффайзен банк», щодо номерів та стану рахунків боржника. Керуючись ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем сформовано та надіслано на виконання до АТ «Райффайзен банк» платіжні інструкції на примусове списання коштів. З метою, забезпечення виконання реального виконання рішення, приватним виконавцем 17.05.2023 р. винесено постанову про арешт майна боржника та у відповідності до п.8 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено реєстрацію обтяження майна належного боржнику в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 30534218 та в Державному реєстрі речових прав за № 50301322. 18.05.2023р. боржник ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду. В день звернення, виконавцем, було надано боржнику матеріали виконавчого провадження для ознайомлення.
Приватним виконавцем, 24.05.2023 року на підставі письмового повідомлення боржника (вх. №756 від 24.05.2023 року) та керуючись п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зняття арешту з р/р боржника на який надходять пенсійні виплати, вказану постанову направлено на виконання до АТ «Райффайзен Банк».
25.05.2023р. приватним виконавцем стягувану вручено вимогу вих. № 4430, якою зобов`язано ОСОБА_2 письмово повідомити приватного виконавця, чи отримано кошти, переказані боржником в рахунок погашення боргу за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ухваленого 10.02.2023 р. у справі № 202/5399/22, з обов`язковим зазначенням дати отримання.
Згідно письмової відповіді на вимогу виконавця, ОСОБА_2 повідомила, що кошти які підлягають стягненню за виконавчим листом № 202/5399/22 виданим 08.05.2023р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська нею не отримано і рішення суду не виконано.
Заяву боржника про закінчення виконавчого провадження та додані до неї документи, виконавцем розглянуто в строки визначені законом України «Про виконавче провадження» і 25.05.2023р. надано письмову відповідь, якою повідомлено про відмову в задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю належного підтвердження факту отримання стягувачем суми боргу що підлягає стягненню.
До офісу приватного виконавця, 29.05.2023р. надійшла заява, ОСОБА_2 від 25.06.2023р. про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду та завірена нею копія службового чеку АТ «УКРПОШТИ».
Керуючись п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 29.05.2023р. приватним виконавцем, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арештів та скасовано заходи примусового виконання, того ж дня приватним виконавцем припинено обтяження майна боржника.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2023 зазначена вище справа розподілена та передана судді Пруднику С.В.
Слід зазначити, що одночасно із позовною заявою представником позивача ОСОБА_4 подано до суду заяву про забезпечення позову, за наслідками розгляду якої, ухвалою суду від 31.05.2023 року у задоволенні відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Зобов`язано приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альону Анатоліївну подати до суду: письмові та вмотивовані пояснення щодо проведення виконавчих дій та наявності усіх постанов, які були складені в рамках виконавчого провадження №71838087; у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію виконавчого провадження №71838087 з примусового виконання виконавчого листа №205/5399/22 виданого 08.05.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagоn, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн., стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн. В решті заявленого клопотання про витребування доказів відмовлено. Витребувані судом докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 08 червня 2023 року. Суд попереджено приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альону Анатоліївну про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року у справі №202/5399/22 задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн. В іншій частині позову відмовлено повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн.
ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням суду, подав до суду апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, постановою Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року залишено без змін.
08.05.2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист від 10.02.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagоn, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн., стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору у розмірі 1985,51 грн.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, 24.04.2023 року ОСОБА_1 (позивач) на адресу ОСОБА_2 (стягувач) було направлено лист, в якому він просив надати в письмовому вигляді реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/5399/22, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості транспортного засобу та витрати по сплаті судового збору. Загальна сума 200236,01 грн. Даний лист ОСОБА_2 (стягувач) отримано 26.04.2023 року, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошти» щодо відстеження поштових відправлень. Станом на 15.05.2023 року ОСОБА_2 (стягувач) реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду надано не було та нею в усному порядку було повідомлено, що зазначені реквізити надавати вона не буде та те, що вона вже отримала виконавчий лист. Листом від 15.05.2023 року направленого на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Боржник ОСОБА_1 повідомив суд про своє бажання добровільно виконати рішення суду та про відмову стягувача ОСОБА_2 надати реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду. Також, Боржник ОСОБА_1 просив суд повідомити йому реквізити стягувача та про те, як він може добровільно виконати рішення суду з метою уникнення примусового стягнення виконавчою службою у зв`язку із його наміром як найшвидше виконати рішення суду по даній цивільній справі. З огляду на таку ситуацію, 17.05.2023 року Боржником ОСОБА_1 було прийнято рішення про виконання рішення суду шляхом перерахування коштів шляхом оформлення грошового переказу через відділення АТ «Укрпошта» (оператор поштового зв`язку) на ім`я Стягувача ОСОБА_2 , який вона може отримати у відділенні АТ «Укрпошта» за місцем своєї реєстрації. Зазначений переказ грошових коштів в сумі 200 236,00 грн. було здійснено 17.05.2023 року о 12 год. 30 хв., та підтверджується заявою на приймання переказу (внутрішній) від 17.05.2023р. 12 год. 24 хв. із зазначенням призначення: «рішення суду 202/5399/22 від 10.02.2023 року, добровільне виконання, 198250,50 грн. і 1985,51 грн.
З матеріалів справи убачається, що 16.05.2023 року на підставі ст. ст. 26, 56 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 звернулась до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни із заявою про примусове виконання рішення суду та виконавчим листом від 10.02.2023 року №202/5399/22, в якій просила: 1) прийняти до виконання виконавчий лист по справі № 202/5399/22; 2) з метою забезпечення реального виконання рішення суду накласти арешт на все майно та кошти боржника; 3) відповідно до п. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» негайно після відкриття виконавчого провадження накласти арешт на кошти, що містяться на рахунках відкритих боржником у фінансових установах; 4) разом з постановами про арешт коштів направити до банківських установ платіжні інструкції на стягнення боргу; 5) здійснити реєстрацію обтяжень майна боржника; 6) стягнені з боржника кошти перераховувати в безготівковій формі за реквізитами, що додаються до заяви.
Означена заява про примусове виконання рішення суду зареєстрована приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько А.А. 17.05.2023 року за вх. №725. До даної заяви ОСОБА_5 долучено реквізити рахунку стягувача.
Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження 17.05.2023 року приватним виконавцем Приходько А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по ВП №71838087 та розпочато примусове виконання рішення.
Відповідно керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 2,3 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, приватним виконавцем 17.05.2023 року приватним виконавцем Приходько А.А. було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, вказаною постановою визначено мінімальні витрати по виконавчому провадженню в розмірі 130,00 грн.
Також, 17.05.2023 року приватним виконавцем Приходько А.А. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №71838087, у відповідності до ч.7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" в постанові наведено розрахунок суми основної винагороди та зазначено порядок стягнення. Так, означеною постановою вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винограду у сумі 20 023,60 грн.
17.05.2023 року за №4246 приватним виконавцем Приходько А.А. до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк» АТ «АЛЬТБАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «СЕНС БАНК», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ Банк Восток» направлено вимогу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю щодо наявності та/або стану рахунків ОСОБА_1 .
Крім того, 17.05.2023 року приватним виконавцем Приходько А.А. в день відкриття виконавчого провадження, винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження - 220389,61 грн., яку було направлено на виконання до банківських установ.
В Автоматизовану систему виконавчого провадження, надійшла відповідь АТ «Райффайзен банк», щодо номерів та стану рахунків боржника. Керуючись ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем сформовано та надіслано на виконання до АТ «Райффайзен банк» платіжні інструкції на примусове списання коштів. З метою, забезпечення виконання реального виконання рішення, приватним виконавцем 17.05.2023 р. винесено постанову про арешт майна боржника та у відповідності до п.8 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено реєстрацію обтяження майна належного боржнику в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 30534218 та в Державному реєстрі речових прав за № 50301322.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, про порушення своїх прав, ОСОБА_1 дізнався 18.05.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №71838087.
18.05.2023 року боржник ОСОБА_1 , звернувся до приватного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду. В день звернення, виконавцем, було надано боржнику матеріали виконавчого провадження для ознайомлення.
Приватним виконавцем Приходько А.А., 24.05.2023 року на підставі письмового повідомлення боржника (вх. №756 від 24.05.2023р.) та керуючись п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зняття арешту з р/р боржника на який надходять пенсійні виплати, вказану постанову направлено на виконання до АТ «Райффайзен Банк».
25.05.2023 року приватним виконавцем Приходько А.А. стягувачу вручено вимогу вих. № 4430, якою зобов`язано ОСОБА_2 письмово повідомити приватного виконавця, чи отримано кошти, переказані боржником в рахунок погашення боргу за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ухваленого 10.02.2023 р. у справі № 202/5399/22, з обов`язковим зазначенням дати отримання.
Згідно письмової відповіді на вимогу виконавця, ОСОБА_2 повідомила, що кошти які підлягають стягненню за виконавчим листом № 202/5399/22 виданим 08.05.2023р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська нею не отримано і рішення суду не виконано.
Заяву боржника про закінчення виконавчого провадження та додані до неї документи, виконавцем розглянуто в строки визначені законом України «Про виконавче провадження» і 25.05.2023р. надано письмову відповідь, якою повідомлено про відмову в задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю належного підтвердження факту отримання стягувачем суми боргу що підлягає стягненню.
До офісу приватного виконавця Приходько А.А., 29.05.2023 року надійшла заява, ОСОБА_2 від 25.06.2023 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду та завірена нею копія службового чеку АТ «УКРПОШТИ».
Керуючись п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 29.05.2023 року приватним виконавцем, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арештів та скасовано заходи примусового виконання, того ж дня приватним виконавцем припинено обтяження майна боржника.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до пункту 2 частини другої цієї статті, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.
У силу частини другої статті 25 Закону №1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Як визначено у пункті 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати /частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ/.
Статтею 42 Закону №1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VІІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
У свою чергу, частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ установлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) /абзац перший частини четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ/.
Крім того, статтею 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України. З метою забезпечення проведення виконавчих дій приватний виконавець за угодою із стягувачем може здійснювати додаткові витрати на проведення виконавчих дій, крім тих, що визначені Міністерством юстиції України.
На виконання вимог статті 31 Закону №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №726) затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (надалі Порядок №643).
Відповідно до абзацу першого пункту 12 Порядку №643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 (далі - Наказ №2830/5) , відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження належить: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) оплата вчинюваних нотаріальних дій; 10) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; 11) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.
Відповідно до пункту 8 розділу ІІ вказаного Наказу приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.
Приписами пунктів 1 та 2 розділу VI "Фінансування виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Спір у цій справі стосується правомірності постанов приватного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; його розгляд віднесено до юрисдикції адміністративного суду у силу положень частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №585/2436/21.
Виходячи з наведеного, суд не досліджує питання правомірності прийняття приватним виконавцем Приходько А.А. до примусового виконання виконавчого листа №202/5399/22 від 08.05.2023 року виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, оскільки перевірка законності дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження ВП №71838087 здійснюється Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у межах судової справи №202/5399/22 відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Водночас, виходячи з предмета цього спору, суд зупиниться на перевірці обґрунтованості рішень приватного виконавця про стягнення з позивача основної винагороди та витрат виконавчого провадження.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналіз положень Закону 1404-VІІІ свідчить про те, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.
Водночас аналіз норм Закону №1404-VІІІ, які регулюють діяльність приватних виконавців, у взаємозв`язку з приписами статті 31 Закону №1403-VІІІ указує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.
Приписами частини третьої статті 45 Закону №1404-VІІІ встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
24.04.2023 року ОСОБА_1 (позивач) на адресу ОСОБА_2 (стягувач) було направлено лист, в якому він просив надати в письмовому вигляді реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/5399/22, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості транспортного засобу та витрати по сплаті судового збору. Загальна сума 200236,01 грн.
Даний лист ОСОБА_2 (стягувач) отримано 26.04.2023 року, що підтверджується роздруківкою з сайту «Укрпошти» щодо відстеження поштових відправлень. Станом на 15.05.2023 року ОСОБА_2 (стягувач) реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду надано не було та нею в усному порядку було повідомлено, що зазначені реквізити надавати вона не буде та те, що вона вже отримала виконавчий лист.
Листом від 15.05.2023 року направленого на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, Боржник ОСОБА_1 повідомив суд про своє бажання добровільно виконати рішення суду та про відмову стягувача ОСОБА_2 надати реквізити розрахункового рахунку для виконання рішення суду. Також, Боржник ОСОБА_1 просив суд повідомити йому реквізити стягувача та про те, як він може добровільно виконати рішення суду з метою уникнення примусового стягнення виконавчою службою у зв`язку із його наміром як найшвидше виконати рішення суду по даній цивільній справі. З огляду на таку ситуацію, 17.05.2023 року Боржником ОСОБА_1 було прийнято рішення про виконання рішення суду шляхом перерахування коштів шляхом оформлення грошового переказу через відділення АТ «Укрпошта» (оператор поштового зв`язку) на ім`я стягувача ОСОБА_2 , який вона може отримати у відділенні АТ «Укрпошта» за місцем своєї реєстрації.
Зазначений переказ грошових коштів в сумі 200 236,00 грн. було здійснено 17.05.2023 року о 12 год. 30 хв., та підтверджується заявою на приймання переказу (внутрішній) від 17.05.2023р. 12 год. 24 хв. із зазначенням призначення: «рішення суду 202/5399/22 від 10.02.2023 року, добровільне виконання, 198250,50 грн. і 1985,51 грн.».
В той же час у даному випадку суд вважає, що позивач намагався виконати рішення суду в добровільному порядку до пред`явлення виконавчого листа до приватного виконавця. Так, переказ грошових коштів ОСОБА_2 в сумі 200 236,00 грн. було здійснено 17.05.2023 року о 12 год. 30 хв., та підтверджується заявою на приймання переказу (внутрішній) від 17.05.2023р. 12 год. 24 хв. із зазначенням призначення: «рішення суду 202/5399/22 від 10.02.2023 року, добровільне виконання, 198250,50 грн. і 1985,51 грн.».
Слід зазначити, що Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок №643).
Відповідно до пункту 19 Порядку №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Так, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа, а сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.
Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню та яка заявлена у виконавчому документі, пред`явленому до виконання, оскільки виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, та приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією стосовно подальшого фактичного стягнення суми коштів та їх розміру.
Реалізується у випадку виконання виконавчого провадження приватним виконавцем. Аналізуючи частини четверту та п`яту статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Згідно поданих позивачем доказів уставнолено, що відповідачем заходи примусового виконання рішення, які призвели до повного або часткового виконання рішення суду не здійснені, оскільки позивач самостійно до відкриття виконавчого провадження намагався виконати рішення суду. Факт того, що сума боргу була отримана стягувачем ОСОБА_2 26.05.2023 року (після відкриття виконавчого провадження) об`єктивно не залежали від позивача ОСОБА_1 , оскільки зі свого боку ним було вчинено всі необхідні дії для виконання рішення суду.
Таким чином на думку суду, можна зробити висновок, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в т.ч. в разі повернення виконавчого документам стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення усієї суми заборгованості за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Порядку №643.
Щодо постанови приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №71838087 від 17.05.2023 року на суму 130,00 грн., суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Тож, зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що саме на приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень, покладений обов`язок доведення правомірності своєї постанови від 17.05.2023, у тому числі відповідності зазначених сум фактичним витратам, що були понесені у виконавчому провадженні.
До того ж, відповідно до пункту 8 розділу ІІ Наказу №2830/5 приватний виконавець розмір таких витрат має визначати на підставі документів про закупівлю товарів та (або) послуг, тобто розмір понесених приватним виконавцем витрат виконавчого провадження має бути підтверджений відповідними документами про придбання товарів або послуг.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі №640/1612/20 та врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.
Суд зауважує, що постанова приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №71838087 від 17.05.2023 року на суму 130,00 грн. є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому, у разі її оскарження в судовому порядку вона підлягає перевірці на відповідність критеріям, що визначені в частині другій статті 2 КАС України.
Проте відповідач разом з відзивом на позов не надав жодних документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг, не підтвердив правомірність визначення мінімального розміру витрат виконавчого провадження в сумі 130 грн, тобто не довів належними й допустимими доказами реальність здійснених витрат у спірному виконавчому провадженні та не підтвердив їх розмір.
З урахуванням наведеного, постанову приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №71838087 від 17.05.2023 року на суму 130,00 грн. належить визнати протиправною та скасувати, а позов ОСОБА_6 в цій частині - задовольнити.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати у вигляді судового збору у загальній сумі розмірі 858,88 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 28.05.2023 року (серія АЕ №1202415); копію договору №08/23р від 16.05.2023 року про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту (представництва); копію додатку №1 до договору №08/23р від 16.05.2023 року на суму 11 650,50 грн.; копію акту виконаних юридичних послуг від 07.06.2023 року, який складено відповідно до договору №08/23р від 16.05.2023 року про надання юридичних послуг та здійснення правового захисту (представництва) на суму 11 650,50 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №7/23 від 07.06.2023 року 11 650,50 грн.;
Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності та типовою у спорах, пов`язаних з відмовою у зарахуванні пільгового стажу. Також, суд зауважує, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-242, 244-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана представником Осиповим Сергієм Олексійовичем до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №71838087 від 17.05.2023 року на суму 130,00 грн.
Стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).
Стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альони Анатоліївни на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст. 287 КАС України.

Суддя С. В. Прудник