Справа № 580/1247/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року справа № 580/1247/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Цаплі І.Ю.,

представника відповідачів Панасенка Б.А. (за довіреностями, в режимі відеоконференції),

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

21 лютого 2023 року у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №6504/к від 21.12.2022 про звільнення позивача;

2) поновити позивача на посаді завідувача сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу відповідача;

3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2022.

В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30.05.2022 № 264/к позивачку переведено з посади заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 01 червня 2022 року.

24.11.2022 її попереджено про звільнення. Підставою попередження стала реорганізація шляхом приєднання до Північно - східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, відповідно до Постанови КМУ №912 від 16.08.2022. Одночасно з попередженням про звільнення їй направлено лист начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 10.2/30/103/22 СЛІ з пропозицією іншої посади державного службовця, та запропоновано зайняти посаду завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава).

14.12.2022 позивачем подана на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заява про незгоду на переведення на запропоновану тимчасову посаду.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) від 21.12.2022 № 6504/к «Про звільнення ОСОБА_2 », позивачка звільнена 30.12.2022 з посади заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги, на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Позивачка вважає наказ про звільнення незаконним у зв`язку з тим, що запропонована їй посада обмежена у часі та неминуче трудові відносини буде припинено за звичайних умов, тобто після виходу на роботу працівника відсутнього тимчасово. Заяву про звільнення вона не надавала.

Крім того нею у заяві зазначено що, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, в порушення вимог ст.87 ЗУ «Про державну службу» при ліквідації (реорганізації шляхом приєднання) пропонує зайняти посаду уклавши трудовий контракт на певний строк, коли раніше у неї був укладений трудовий контракт на невизначений термін.

Ухвалою суду від 27.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача позов не визнав, 20.03.2023 надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції № 4011/5 від 22.09.2022 Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Листом за підписом голови комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 10.1-40-441/СЗ від 25.11.2022 на адресу позивачки направлено попередження про звільнення, разом з пропозицією керівника державної служби у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції від 24.11.202 вих. № 10.1/30/103/22/СЛІ щодо зайняття вакантної посади - завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава). 19.12.2022 позивачка подала на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відмову від переведення на запропоновану посаду.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) від 21.12.2022 № 6504/к «Про звільнення ОСОБА_2 » позивачку звільнено 30 грудня 2022 року з посади заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги, на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Абзацом третім частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII встановлено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті у разі, зокрема, його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Вважає, що наказ є обґрунтованим, винесеним з дотриманням процедури звільнення, встановленої Законом України «Про державну службу», оскільки позивачка відмовилась від запропонованої рівнозначної посади.

З посиланням на статтю 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перший відповідач вважає, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом. Таким чином, на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок запропонувати працівнику рівнозначну посаду. Вирішення питання, яку саме рівнозначну вакантну посаду пропонувати державному службовцю, законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

З урахуванням наведеного просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 постановлено здійснити розгляд справи № 580/1247/23 за правилами загального позовного провадження та залучено до участі в адміністративній справі №580/1247/23 в якості співвідповідача - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (40003, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 28).

25.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який за своїм змістом є аналогічним з відзивом першого відповідача.

Позивачка надала до суду клопотання, в яких просила справу розглянути без її участі та позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 проходила державну службу в Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) на посаді заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги, на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 01 червня 2022 року.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» урядом прийнято рішення про реорганізацію Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» Міністерством юстиції України 22.09.2022 видано наказ № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції», яким, зокрема, наказано реорганізувати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) реорганізовано шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з перейменуванням у Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Встановлено, що правонаступниками міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, які реорганізовуються є відповідні міжрегіональні управління Міністерства юстиції, до яких вони приєднуються. Утворено комісії з реорганізації міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції та призначено голів цих комісій, на яких між іншого покладено обов`язок забезпечити дотримання порядку вивільнення, звільнення, переведення державних службовців та інших працівників, встановленого Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу» (підпункт 6 пункту 8 наказу).

Листом за підписом голови комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 10.1-40-441/СЗ від 25.11.2022 на адресу позивачки направлено попередження про звільнення, разом з пропозицією керівника державної служби у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції від 24.11.202 вих. № 10.1/30/103/22/СЛІ щодо зайняття вакантної посади - завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава). 19.12.2022 Позивачка подала на ім`я начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відмову від переведення на запропоновану посаду.

19.12.2022 позивачкою направлено на ім`я начальника голови комісії з реорганізації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву про не надання згоди на зайняття запропонованої посади завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава). Оскільки запропонована посада обмежена в часі та неминуче трудові відносини будуть припинені за звичайних умов.

Наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Харків) від 21.12.2022 № 6504/к «Про звільнення Дзюбан Ольги » позивачку звільнено 30 грудня 2022 року з посади заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги, на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу

Частиною 3 статті 83 Закону № 889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, на час попередження позивача про майбутнє звільнення 24.11.2022 правомірними підставами для припинення державної служби та звільнення державного службовця відповідно до вказаних положень є: - скорочення чисельності або штату державних службовців; - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; - реорганізація державного органу. При такому звільненні застосовуються так звані «захищені статті» щодо звільнення працівника лише у випадках неможливості переведення, за його згодою, на іншу роботу та переважного права залишення на роботі.

В силу приписів частини 3 статті 83 Закону № 889-VIII відповідач мав обов`язок запропонувати позивачу як державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, тоді як можливість звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VІІІ законодавцем безпосередньо пов`язана з відсутністю можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови державного службовця від переведення на запропоновану посаду. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Під «нижчою посадою» слід розуміти посаду державної служби, яка належить до нижчої підкатегорії посад державної служби незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби.

Частиною 5 статті 22 Закону № 889-VIII передбачає, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

В роз`ясненнях, наданих Національним агентством України з питань державної служби № 48-р/з від 14.02.2018, вказано, що скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». При цьому такому державному службовцю за наявності вакантних посад у державному органі має бути запропонована інша рівноцінна посада державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції інша робота (посада державної служби) у цьому державному органі.

З матеріалів справи вбачається, що на час попередження про майбутнє звільнення позивач займала посади заступника начальника відділу судової роботи Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги, на посаду завідуючої сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

На вимогу суду представником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано перелік вакантних посад категорії «Б» станом на 24.11.2022 та на 20.12.2022, які могли бути запропоновані позивачці ОСОБА_1 , всього 40 посад.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, жодна із вакантних посад позивачці запропонована не була. При цьому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що як на момент попередження позивачки про наступне звільнення, так і на час її звільнення наявні вакантні посади позивач не могла зайняти відповідно до своїх навиків та компетентностей.

Щодо запропонованої позивачці посади завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава) суд зазначає таке.

Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої, третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізації державного органа, покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 826/19187/16, від 31.03.2020 у справі № 826/6148/16, від 09.10.2019 у справі № 821/595/16, від 26 січня 2023 року у справі № 160/336/20 та ін.

Така правова позиція викладена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення (постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16).

У цій справі судом встановлено, що позивачка працювала на посаді завідувача сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). За інформацією представника відповідача на час повідомлення позивачки про наступне звільнення та на час звільнення у новоствореному Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції існувало 40 вакантних посад категорії «Б», які могли бути запропоновані ОСОБА_1 .

Натомість відповідач 24.11.2022 запропонував позивачці обійняти посаду завідувача сектору документування у Донецькій області Управління організаційної роботи, документування та контролю Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця ( розташуванням робочого місця у м. Полтава), тобто, запропонував укласти строковий трудовий договір на період відсутності основного працівника.

Поняття вакансія розкрито у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» та означає вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Запропонована позивачці посада на період заміщення тимчасово відсутніх державних службовців не є вакантною не залежно від того, з яких причин відсутній основний працівник (у зв`язку із хворобою, відрядженням, відпусткою, відпусткою по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тощо) та на який проміжок часу ця посада є вільною.

Отже, відповідач, пропонуючи ОСОБА_1 обійняти посаду на період відсутності інших працівників, не виконав свого обов`язку щодо пропозиції вакантних посад., а тому відповідач не виконав вимоги частини другої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу».

За наведених обставин суд дійшов висновку, що першим відповідачем недотримано порядку вивільнення позивача, визначеного чинним законодавством.

Суд зауважує, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Оскільки докази пропонування позивачці вакантних посад у період з моменту попередження про наступне звільнення до самого звільнення, відмови позивачки від подальшого проходження служби, а також щодо відсутності можливості подальшого використання позивачки на службі відповідачем суду не надано, суд дійшов висновку, що відповідачем не вжито заходів для реального фактичного працевлаштування позивачки, а тому спірний наказ про звільнення ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

Суд вважає недоречними посилання представників відповідача на те, що звільнення позивачки відбулось в період дії воєнного стану, а тому на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок запропонувати працівнику рівнозначну посаду, а також те, що вирішення питання, яку саме рівнозначну вакантну посаду пропонувати державному службовцю, законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Так, статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352-IX від 01.07.2022, визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Однак, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з реорганізацією державного органу.

Отже Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» до спірних правовідносин не є застосовним.

Також безпідставним є посилання відповідачів на наявність у них права у період дії воєнного стану перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, повідомляти працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, не пізніш як до запровадження таких умов тощо, оскільки такі обмеження запроваджуються лише на певний період воєнного стану. Після закінчення дії воєнного стану права працівників повинні бути поновлені до первинного стану.

Стосовно позивачки прийнято рішення про звільнення без дотримання вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» і її права вже не можливо буде поновити після закінчення воєнного стану.

Суд не оцінює запропоновану ОСОБА_1 посаду на її рівнозначність раніше зайнятій посаді оскільки запропонована посада не є вакантною.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, зважаючи на вище викладене та ураховуючи установлення судом протиправності винесення відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача, суд дійшов висновку щодо необхідності поновлення позивачки на попередній посаді.

Окрім цього, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно із ч. 3, 4 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати за два місяці роботи.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою першого відповідача від 25.04.2023 заробітна плата ОСОБА_1 у жовтні 2022 року нараховано в розмірі 31133,00 грн, відпрацьовано днів 21, у листопаді 2022 року заробітна плата нарахована в розмірі 34592,20 грн, відпрацьовано днів 22.

Отже середньоденна заробітна плата позивачки складає 1528,49. Зазначені у довідці відомості сторонами не оспорюються.

Часом вимушеного прогулу позивачки є період з 31.12.2022 по 07.06.2023 (дата ухвалення рішення) та становить 106 робочих днів.

Відповідно розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу вираховується шляхом множення середньоденного заробітку (1528,49 грн) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (106 днів) та становить 162019 грн 94 коп.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) як податковий агент відповідно до норм Податкового Кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зобов`язане виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2022 року по 07 червня 2023 року у сумі 162019 грн 94 коп., утримавши з неї при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивачка звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №6504/к від 21.12.2022 про звільнення ОСОБА_2 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 31.12.2022.

Стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2022 по 07.06.2023 у розмірі 162019 (сто шістдесят дві тисячі дев`ятнадцять) грн 94 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору архівної роботи Управління організаційного забезпечення та документообігу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та стягнення на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 32098 (тридцять дві тисячі дев`яносто вісім) грн 29 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14.06.2023.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО