Справа № 420/11527/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11527/22

Головуючий І інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 10.01.2023р.) про виправлення описки в судовому рішенні по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi періодів роботи з 01.04.1988р. по 15.10.1988р. на посаді «медсестри відділення реанімації інтенсивної терапії» в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. на посаді «фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених» в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004р. по 30.09.2013р., з 01.10.2013р. по 28.02.2018р. та з 01.03.2018р. по 28.02.2020р. на посадах «лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення», «лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного віддалення» та «лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення» у КУ «Міська клінічна лікарня №9 ім. професора О.І. Мінакова» ОНМедУ;

- зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри віддалення реанімації і інтенсивної терапії з 01.04.1988р. по 15.10.1988р., на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004р. по 30.09.2013р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013р. по 28.02.2018р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018р. по 28.02.2020р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022р. - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020р. по 28.02.2022р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2022р. позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi періодів роботи з 01.04.1988р. по 15.10.1988р. на посаді медсестри відділення реанімації інтенсивної терапії в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. на посаді фельдшера швидкої допомоги віддалення реанімації новонароджених в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004р. по 30.09.2013р., з 01.10.2013р. по 28.02.2018р. та з 01.03.2018р. по 28.02.2020р. на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у КУ «Міська клінічна лікарня №9 ім. Професора О.І. Мінакова». Зобов`язано зарахувати позивачу до страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри відділення реанімації і інтенсивної терапії з 01.04.1988р. по 15.10.1988р., на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004р. по 30.09.2013р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013р. по 28.02.2018р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018р. по 28.02.2020р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020р. по 28.02.2022р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року (постановленою у порядку письмового провадження) внесено виправлення в текст рішення суду від 12.12.2022р. у справі №420/11527/22.

Викладено абз.2 арк.10 рішення суду в наступному вигляді:

«З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004р. по 30.09.2013р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013р. по 28.02.2018р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018р. по 28.02.2020р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022р. - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020р. по 28.02.2022р.».

Викладено абз.3 резолютивної частини рішення в наступному вигляді:

«Зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри відділення реанімації і інтенсивної терапії з 01.04.1988р. по 15.10.1988р., на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004р. по 30.09.2013р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013р. по 28.02.2018р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018р. по 28.02.2020р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022р. - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020р. по 28.02.2022р.».

Не погоджуючись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, відповідач 24.01.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2023р.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

14.02.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

08.03.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в судовим рішенням від 12.12.2022р. у справі №420/11527/22 було визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів у подвійному розмірі, а тому, незазначення в тексті мотивувальної і резолютивної частин рішення про необхідність зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача у подвійному розмірі, фактично є «опискою».

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам цієї справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями ч.2 ст.55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання ж судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.2,3 ст.14 КАС України).

За правилами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, в резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2022р. у справі №420/11527/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, було допущено описки.

А саме, в мотивувальній та резолютивній частині вказаного судового рішення помилково не було вказано про необхідність зарахування пенсійним органом спірних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Разом із тим, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як передбачено ч.1 ст.253 КАС України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Правила даної норми передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. У той же час, опискою в розумінні ст.253 КАС України визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті цього судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або ж граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин чи ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, серед іншого, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення та може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, що були допущені у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення.

Такої ж правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 26.11.2019р. у справі №800/520/16.

Отже, з метою оперативного і дієвого усунення помилок технічного (непроцесуального) характеру в судовому рішенні застосовується інструмент виправлення описок (помилок правопису, які впливають на зміст чи порядок виконання судового рішення) та очевидних арифметичних помилок у судовому рішенні (переважно щодо здійснення розрахунків у контексті задоволення позовних вимог фінансового характеру) під час засідання адміністративного суду, який прийняв таке рішення, як із його власної ініціативи, так і за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи, незалежно від набрання судовим рішення законної сили.

Однак, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, що впливають на можливість реалізації рішення чи його правосудності.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi періодів роботи з 01.04.1988р. по 15.10.1988р. на посаді медсестри відділення реанімації інтенсивної терапії в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004р. по 30.09.2013р., з 01.10.2013р. по 28.02.2018 та з 01.03.2018р. по 28.02.2020р. на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного віддалення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у КУ «Міська клінічна лікарня №9 ім. Професора О.І. Мінакова» ОНМедУ;

- зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри віддалення реанімації і інтенсивної терапії з 01.04.1988р. по 15.10.1988р., на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989р. по 01.07.1990р. та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004р. по 30.09.2013р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013р. по 28.02.2018р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020р. - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018р. по 28.02.2020р.; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022р. - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020р. по 28.02.2022р.

Не вдаючись до аналізу правильності викладених у рішенні суду першої інстанції висновків, колегія суддів звертає увагу на те, що задовольняючи позовні вимоги, суд у мотивувальній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2022р. у справі №420/11527/22 дійшов висновку, що посада, на якій працював позивач у період з 01.04.1988р. по 15.10.1988р., з 18.10.1989р. по 01.07.1990р., з 01.08.1990р. по 01.10.1990р., дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Водночас, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні такого стажу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягали задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене зазначеною вище статтею, не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак і не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004р. З огляду на викладене, суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi періодів з 01.01.2004р. по 30.09.2013р., з 01.10.2013р. по 28.02.2018р. та з 01.03.2018р. по 28.02.2020р. на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного відділення і лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у КУ «Міська клінічна лікарня №9 ім. Професора О.І. Мінакова» ОНМедУ.

У мотивувальній частині судового рішення наведено мотиви його прийняття, надано оцінку ключовим доводам заявника та застосовано до спірних правовідносин релевантні джерела права. У разі ж незгоди із мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть це судове рішення оскаржити, якщо таке право надане КАС України.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2022р. у справі №420/11527/22 жодним з учасників цієї справи до суду апеляційної інстанції оскаржене не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано виправив описку, привівши мотивувальну і резолютивну частини судового рішення від 12.12.2022р. у відповідність до встановлених обставин справи та наведених у цьому рішенні висновків. Зважаючи на допущені судом першої інстанції описки у мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення - існувала обґрунтована необхідність їх виправлення.

Надаючи оцінку оскаржуваній ухвалі суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія також звертає увагу на те, що за приписом ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у численних рішеннях сформував достатньо сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст.13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або ж забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги ст.13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, визначених національним законодавством (рішення від 15.10.2009р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Засіб юридичного захисту повинен бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996р. у справі «Аксой проти Туреччини»).

Разом із тим, при оцінці «ефективності» необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012р. у справі «Джорджевич проти Хорватії», рішення від 06.11.1980р. у справі «Ван Остервійк проти Бельгії»). Отже, «ефективність» засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як закріплено у ч.1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

За правилами ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України, а також ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, «ефективний» захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» та «Кіртатос проти Греції»). У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (рішення у справі «Матецс проти Франції» та «Sabin Popescu проти Франції»), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлене юридичної сили, або незаконно відкладено (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У свою чергу, без виправлення даної технічної помилки (описки), на переконання колегії суддів, неможливий належний та ефективний захист порушених прав ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин.

Інших належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права або ж порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки вони не спростовують висновків суду 1-ї інстанції та були враховані судом під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

За приписом п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.249,308,311,315,317,321,322,325,328,383 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 13.06.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко