Справа № 320/796/23
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/796/23 Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Бужак Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь (далі - Відповідач-1, УПФ у м. Ірпінь) про:

- скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду від 10.01.2023 №63;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду при розгляді документів для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 зарахувати період проживання з 01.01.1991 по 23.0.1991 в зоні радіологічного контролю згідно рішення Ірпінського міського суду від 31.08.2022 №367/1772/22 до періоду постійного проживання в зоні радіологічного контролю та призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на п`ять років з 28.10.2021 та виплатити пенсію за весь період з моменту подання заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач-2, ГУ ПФ в Донецькій області) та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач-3, ГУ ПФ у Київській області).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №63 від 10.01.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 03.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність у Позивача статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, свідчить про існування в останнього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, яке має бути здійснено з моменту звернення із відповідною заявою.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що період постійного проживання (роботи) Позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 3 роки 09 місяців 20 днів, що не дає останньому право на зниження пенсійного віку на 5 років. Крім того, підкреслює, що підстави для врахування періоду з 01.01.1991 по 23.09.1991 згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області відсутні, оскільки останнє не містить приписів зобов`язального характеру щодо врахування періодів причетності до Чорнобильської катастрофи для визначення права на пенсію. Окремо зауважив, що покладення на ГУ ПФ у Київській області обов`язку з призначення пенсії ОСОБА_1 є втручанням у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу з суду першої інстанції, яка надійшла 01.06.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що належними і допустимими доказами підтверджується право останнього на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, що безпідставно не було враховано Відповідачем-2.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ в Донецькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 року (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.07.1993, виданого Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 4).

Крім того, відповідно до довідки виконавчого комітету Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 08.02.2022 №559 ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 у період з 10.08.1983 по 27.06.1989 та з 24.09.1991 (а.с. 10). У цій же довідці зазначено, згідно акта депутата Короля П.П. від 04.02.2022 ОСОБА_1 фактично проживав без реєстрації за вищевказаною адресою з 01.01.1991.

Із змісту довідки Виконавчого комітету Ірпінської міськради від 08.02.2022 №36 вбачається, що згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 м. Ірпінь було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 11).

Матеріали справи свідчать, що 03.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 17).

За принципом екстериторіальності матеріали заяви ОСОБА_1 були передані на розгляд ГУ ПФ в Донецькій області, яке рішенням від 10.01.2023 №63 відмовило Позивачу у призначенні пенсії, оскільки період постійного проживання (роботи) заявника в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становив 03 роки 09 місяців 20 днів (а.с. 8). У цьому рішенні також вказано на тому, що підстави для врахування періоду з 01.01.1991 по 23.09.1991 згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області відсутні, оскільки останнє не містить приписів зобов`язального характеру щодо врахування періодів причетності до Чорнобильської катастрофи для визначення права на пенсію.

Про прийняте рішення ГУ ПФ у Київській області повідомило ОСОБА_1 листом від 12.01.2023 №1000-0210-8/7138 (а.с. 7).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 10, 11, 14, 55, 65 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон про ЧАЕС) та ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС), а також Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501) та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки наявність посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, вказує на набуття особою права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Положеннями ч. 3 ст. 15 Закону про ЧАЕС передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 11 вказаного Закону на час видачі Позивачу посвідчення 13.07.1993 було закріплено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років (п. 4).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, згідно примітки до вказаної частини статті 55 Закону щодо 2 років - початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Приписи ч. ч. 1, 3, 4 ст. 65 Закону про ЧАЕС визначають, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок №501, який був чинний на моменту видачі Позивачу посвідчення у 1993 році, визначав правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2 цього Порядку було передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 796-12 (у редакції від 19 грудня 1991 р. із змінами і доповненнями від 1 липня 1992 р.), іншими актами законодавства України.

Відповідно до п. 6 Порядку №501 громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Із змісту п. 10 Порядку №501 випливає, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання. Умовою видачі громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, є довідка встановленого зразка (додаток N 7).

Відповідно до абз. 7 пп. 7 п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком потерпілим від Чорнобильської катастрофи додаються, зокрема, такі документи:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судовою колегією враховується, що на підставі аналізу ст. 65 Закону та приписів Порядку №501 Верховний Суд у постановах від 02.11.2018 у справі №398/3389/16-а(2-а/398/186/16), від 11.12.2018 у справі №750/4895/17, від 18.03.2020 у справі № 381/5143/16-а, від 23.03.2020 у справі № 287/79/17-а, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, зробив висновок, що єдиним документом, що підтверджує статус особи, потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, у розумінні наведених приписів Порядку №22-1 посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 року, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування, є достатніми документи для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як було встановлено раніше та підтверджується матеріалами справи, позивач віднесений до 4 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 року серії В-І, яке видається, як було зазначено вище, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Це означає, що під час видачі Позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини проживання ОСОБА_1 станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років. У протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин Позивач не отримав би цього посвідчення.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що посвідчення ОСОБА_1 недійсним не визнавалось, його статус потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється. Отже, відсутні підстави ставити під сумнів законність отримання Позивачем посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС серії В, а відтак й обставину його постійного проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року менше чотирьох років.

За таких обставин Київський окружний адміністративний суд, встановивши, що страховий стаж ОСОБА_1 на час звернення до ГУ ПФ у Київській області складає 24 роки 05 місяців 24 днів, тобто не менше 15 років, прийшов до правильного висновку про наявність в останнього права на призначення пенсії за віком із зменшення пенсійного віку, а відтак обґрунтовано скасував оскаржуване рішення ГУ ПФ в Донецькій області.

Також, з урахуванням приписів ст. 45 Закону про ЗДПС та п. 5 Порядку №22-1, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що пенсія ОСОБА_1 має бути призначена саме з моменту звернення 03.01.2023, а не з 28.10.2021, як просив останній.

При цьому з приводу аргументів апеляційної скарги про те, що відповідне рішення суду є втручанням у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду України, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, як було встановлено раніше, у межах спірних правовідносин у суб`єкта владних повноважень відсутні альтернативні варіанти поведінки при вирішенні питання про призначення Позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки відповідне право останнього підтверджується матеріалами справи.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Разом з тим, судова колегія вважає, що Відповідач-2 помилково вважає повноваження Відповідача-3 дискреційними, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі №816/303/16, від 25.05.2018 у справі №826/6102/16.

Колегією суддів враховується, у межах спірних правовідносин праву Позивача отримати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку кореспондує обов`язок Відповідача-3 прийняти рішення щодо її призначення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що покладення на Відповідача-3 обов`язку прийняти рішення про призначення та виплату Позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону про ЧАЕС не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження ГУ ПФ у Київській області.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.П. Бужак

Повний текст постанови складено та підписано 14 червня 2023 року.