Справа № 300/4074/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2023 р. справа № 300/4074/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2022 № 002283/2406, № 002285/2406, № 002289/2406, № 0022892/2406, № 002293/2406, № 002294/2406, від 09.09.2022 №003462/2406, №003463/2406 та вимоги №Ф-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 01.11.2022. Проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що згідно п.п. 291.5 ст. 291 ПКУ не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які, зокрема здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III ПК України. Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД 2010), надання поворотної фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. При цьому ч. 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми. Таким чином, фізична особа - підприємець, яка порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлені ПК України, а саме надавала поворотну фінансову допомогу, зобов`язана оподаткувати дохід в сумі повернутих коштів за надання такої допомоги за ставкою 15 відсотків та перейти на сплату інших податків і зборів з першого числа місяця, наступного за звітним кварталом, в якому відбулося таке порушення. Враховуючи наведене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) прийняті на підставах та в порядку, визначеному чинним законодавством, а тому вимоги позивача заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
18.11.2022 на адресу суду від позивача, надійшла відповідь на відзив, згідно якої, зазначено, що надання у якості фінансової допомоги власних коштів взагалі не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто, залучених коштів, які і передаються у позику. Крім того, позивач надаючи поворотну, безоплатну фінансову допомогу, не отримував доходу, а тому, як наслідок, він не втратив права перебування па спрощеній системі оподаткування і дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності протягом 2017-2021 років, має бути оподатковано на умовах передбачених для спрощеної системи оподаткування. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представником відповідача подано 02.12.2022 на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої - третьої груп не можуть надавати фінансову допомогу, у тому числі безповоротну, оскільки такий вид діяльності не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування. Відтак, оскільки позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (III група платника єдиного податку) надав поворотну фінансову допомогу ОСОБА_2 згідно Договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 23.04.2019, ним порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, в зв`язку із чим з 01.07.2019 його переведено на загальну систему оподаткування. В зв`язку із наведеним, представник відповідача вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 31.07.2017 по 28.07.2021 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Видами діяльності зазначеної особи є: Код КВЕД 56.29 Постачання інших готових страв (основний); Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; Код КВЕД 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; Код КВЕД 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування; Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад; Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, пп.75.1.2, п.75.1 ст.75, пп.78.1.7, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 гл. 8 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, п.2 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ„Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із змінами та доповненнями, наказу ГУ ДПС у Івано-Франківській області №363-п від 21.02.2022 року, проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 31.07.2017 по 28.07.2021, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.07.2017 по 28.07.2021.
За результатами перевірки складено акт № 1495/09-19-07-12/ НОМЕР_1 від 07.06.2022, згідно якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, III група платника єдиного податку, надав поворотну фінансову допомогу ОСОБА_2 згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 23.04.2019, в результаті чого порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, та зафіксовано наступні порушення вчинені платником, а саме:
- п.291.4, 291.5.4. п.291.5 ст.291, п.293.4. ст.293, пп.298.2.1 п.298.2 ст. 298, пп.298.2.3. п.298.2 ст.298 ПКУ, в результаті чого занижено суму єдиного податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету в загальній сумі 14 311,40 грн., в тому числі за 2018р. - в сумі 11 043,90 грн. та за перше півріччя 2019р. - в сумі 3 267,50 грн.;
- пп. 49.18.5, п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПКУ - не подано податкові декларації про майновий стан і доходи за період з 01.07.2019 по 31.12.2019р., за 2020р. та за період з 01.01.2021 по 28.07.2021р.;
- п.51.1. ст.51 ПКУ не відображено в податкових розрахунках суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ інформацію про нараховані та виплачені суми доходів платникам податків - фізичним особам за ознакою «157» та за ознакою «153» за квартальні періоди 2017р., 2018р., 2019р. 2020р. та 2021р.;
- пп.1.4, пп.1.5 п.16 підрозділу 10 розділу XX, п.164.1 ст.164, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПКУ, в результаті чого підлягає нарахуванню, перерахуванню та сплаті до бюджету військового збору в загальній сумі 21 575,44 грн., в тому числі за період з 01.07.2019 по 31.12.2019 - в сумі 13 177,07 грн, за 2020 - в сумі 5 699,55 грн та за період з 01.01.2021 по 28.07.2021 - в сумі 2 698,82 грн;
- пп.16.1.7 п.16.1 ст. 16 ПКУ - не подання (не своєчасне подання) до податкового органу за місцем реєстрації повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;
- п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI із змінами та доповненнями, у результаті незабезпечення зберігання первинних документів щодо походження товару, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся (а.с.60-91).
Не погоджуючись із висновками перевірки ОСОБА_1 в порядку пункту 86.7 статті 86 подав заперечення на акт документальної позапланової виїзної перевірки від 07.06.2022 року №1495/09-19-07-12/ НОМЕР_1 (а.с.12-14).
29.06.2022 ГУ ДПС в Івано-Франківській області надано відповідь на заперечення №5969/6/09-19-07-12 (а.с.15-15).
- податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №002280/2406, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 2380,00 грн (код платежу 21081103);
- податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №002283/2406, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн (код платежу 11010500);
- податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №002293/2406, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн (код платежу 11010100);
- вимогу №0-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої необхідно сплатити заборгованість (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 169310,69 грн (а.с.19-27).
За результатами розгляду скарг позивача на вищевказані рішеннями ГУ ДПС в Івано-Франківській області, Державною податковою службою України прийнято:
- рішення №6821/М/99-00-06-01-04-09 від 06.09.2022, згідно якого скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.07.2022 №002280/2406 та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 05.07.2022 №002283/2406, №002285/2406, №002089/2406. №002292/2406. №002293/2406. №002294/2406;
- рішення №6874/М/99-00-06-02-01-09 від 08.09.2022, згідно якого вимогу №0-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки) залишено без змін, а рішення №002291/2406 від 05.07.2022 скасовано (а.с.28-35).
09.09.2022 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від №003462/2406, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1360,00 грн (код платежу 21081103) та №003463/2406, згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020,00 грн (код платежу 21081103) (а.с.37-38).
Не погоджуючись із позицією контролюючого органу та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 05.07.2022 № 002283/2406, № 002285/2406, № 002289/2406, № 0022892/2406, № 002293/2406, № 002294/2406, від 09.09.2022 №003462/2406, №003463/2406 та вимоги №Ф-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки) позивач, з метою захисту свого порушеного права, звернулася із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Суд зазначає, що у відповідності до п.п.65.10.8 п.65.10 ст.65 Податкового кодексу України, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України , документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, а саме - розпочато процедуру припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.
Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України , контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (у тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Суд зазначає, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 31.07.2017 по 28.07.2021 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами по справі, до припинення підприємницької діяльності, фізична особа підприємець ОСОБА_1 , перебувала на третій групі спрощеної системи оподаткування.
Так, платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду (п.296.3 ст.296 Податкового кодексу України).
Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі у разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (пп.49.18.2. п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України).
Враховуючи викладене, суд зазначає, що посадовими особами контролюючого органу правомірно призначено та проведено перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 31.07.2017 по 28.07.2021, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31.07.2017 по 28.07.2021.
Відтак, у суду відсутні підстави перевіряти дотримання відповідачем порядку призначення, проведення і оформлення результатів перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржувані рішення, так як позивач не вказує на будь-які такі порушення відповідних процедур, крім правомірності і обґрунтованості змісту висновків, сформованих внаслідок неповного дослідження, відображення і фіксації усіх обставин, яким перевіряючими надано неналежну правову оцінку.
Таким чином, в контексті вказаного суд вважає за необхідне дослідити доводи та аргументи сторін щодо винесення оскаржуваних рішень.
Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2021 у справі № 480/2004/19 зробив висновок, що положення Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588, свідчать про те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.
За приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Положеннями ст. 177 ПК України визначено оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Разом з тим, п. 291.2 ст. 291 ПК України встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
В силу вимог п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Згідно з п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Положеннями п. 292.11 ст. 292 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.
Відповідно до норм п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Згідно з п.п. 6 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп - суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.
Підпунктом 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку та в строк: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Як встановлено з матеріалів справи, до припинення підприємницької діяльності, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебував на третій групі спрощеної системи оподаткування.
В акті перевірки зазначено, що під час перевірки встановлено провадження підприємницької діяльності, пов`язаної з фінансовими послугами, яка не зазначена в реєстрі платника єдиного податку та не зареєстрована в реєстраційних даних ФОП ОСОБА_1 , зокрема надання поворотної фінансової допомоги на постійній основі.
Так, із змісту акту перевірки вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, III група платника єдиного податку, надав поворотну фінансову допомогу ОСОБА_2 згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 23.04.2019, в результаті чого позивачем порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, що є порушенням п.291.4. пп.291.5.4 п.291.5 ст.291. п.293.4 ст.293. пп.298.2.1. 298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України.
Відтак, на думку відповідача, починаючи з 23.04.2019 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 втратив право перебування на спрощеній системі оподаткування, а тому отримані ним доходи від здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2019 слід оподатковувати на загальних умовах, що і було здійснено контролюючим органом за результатами проведеної перевірки.
Однак, наведені висновки контролюючого органу суд вважає помилковими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором (ч. 2, ч. 3 ст. 1049 ЦК України).
Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Як встановлено судом, грошові кошти в позику позивачем надавались на умовах повернення без нарахування відсотків на суму позики або інших компенсацій згідно договору про надання фінансової допомоги №1 від 23.04.2019 укладеного з ФОП ОСОБА_2 .
Відповідно до абз. 3 ст. 333 Господарського кодексу України, фінансове посередництво - діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, із метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
При цьому, Податковий кодекс України не містить визначення поняття "фінансове посередництво".
Проте, відповідно до розділу 3 Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 (наказ Держспоживстандарту України №457 від 11 жовтня 2010 року (надалі - КВЕД-2010) КВЕД побудовано за ієрархічною системою кодування із застосуванням літерно-цифрового коду. Літерні познаки секцій використовують як рубрикатор і їх не використовують у кодуванні. Подальшу деталізацію секцій КВЕД - розділ, група, клас - позначають цифровими кодами.
Розділом 5 КВЕД-2010 встановлено - фінансова та страхова діяльність (секція - К), надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (розділ - 64), грошове посередництво (група - 64.1), інші види грошового посередництва (клас - 64.19).
Таким чином, на думку суду, лише суб`єкти господарювання із зареєстрованим відповідним видом діяльності можуть надавати фінансові послуги.
Натомість, серед видів фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не значиться такий вид діяльності, як надання фінансових послуг чи здійснення інших видів грошового посередництва.
Разом із тим, згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 23.04.2019, допомогодавець в особі ФОП ОСОБА_1 зобов`язується надати допомогу ФОП ОСОБА_2 на умовах безвідсоткової поворотної фінансової допомоги 110000,00 грн, а остання зобов`язується повернути її до закінчення терміну дії.
Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що цей договір не спрямований на отримання прибутку від передачі грошових коштів та не укладений з метою здійснення діяльності з надання фінансових послуг в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
На виконання умов цього договору позивач перерахував ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 110000,00 грн, а в подальшому ФОП ОСОБА_2 повернула кількома траншами ФОП ОСОБА_1 поворотну фінансову допомогу в сумі 110000,00 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами .
Відтак, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що надання ФОП ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги ФОП ОСОБА_2 не передбачало отримання ним доходу.
Таким чином, надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги не може вважатись грошовим посередництвом в розумінні класу 64.19 КВЕД-2010, на чому наголошується у акті перевірки, оскільки наданні кошти передавалися саме як безвідсоткова поворотна фінансова допомога, а не як позика, про що йдеться у класі 64.19 КВЕД-2010.
При вирішенні спору суд також, враховує, що надання безвідсоткової фінансової допомоги, що мало місце у цьому випадку, не має жодних ознак фінансової послуги, оскільки не спрямоване на отримання прибутку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо надання поворотної фінансової допомоги носили разовий, а не постійний характер, оскільки було укладено один договір на суму 110 000,00 грн, в той час, як надання поворотної фінансової допомоги іншій особі, може розцінюватись як надання фінансових послуг та фінансове посередництво, виключно якщо воно здійснюється на постійній основі.
Так, листом ДФС України від 05 лютого 2016 року N 2503/6/99-95-42-03-15 роз`яснено, що до складу доходу платників єдиного податку третьої групи не включаються, зокрема суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання.
Отже, юридична особа - платник єдиного податку третьої групи може надавати поворотну фінансову допомогу іншій юридичній особі (фізичній особі - підприємцю).
Сума фінансової допомоги, що була надана юридичною особою - платником єдиного податку третьої групи на поворотній основі, при її поверненні не включається до складу доходу такого платника.
При цьому, діяльність юридичної особи - платника єдиного податку третьої групи з надання поворотної фінансової допомоги іншим юридичним особам (підприємцям) на постійній основі може розглядатися як фінансове посередництво, що заборонено на єдиному податку.
Крім того, надання у якості фінансової допомоги власних коштів, на переконання суду, взагалі не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто залучених коштів, які і передаються у позику.
Що стосується посилань відповідача на те, що за визначенням фінансової послуги, операції з фінансовими активами можуть здійснюватися в інтересах третіх осіб і без мети отримання прибутку, а з метою збереження реальної вартості активів, суд зазначає, що в контексті норми п.п. 6 п.п. 291.5.1. п. 291.5. ст. 291 ПК України, законодавець пов`язує заборону на здійснення діяльності суб`єктами господарювання - платниками єдиного податку із здійсненням діяльності саме у сфері фінансового посередництва, а не з наданням фінансових послуг.
Суд зазначає, що в межах спірних правовідносин, всі рішення, які оскаржуються, взаємопов`язані між собою, мають однакову природу та винесені за однією підставою, а саме зважаючи на порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування та у зв`язку із висновком контролюючого органу про те, що надання поворотної фінансової допомоги є діяльністю у сфері фінансового посередництва. Іншого відповідачем не вказано у заявах по суті справи.
За наведених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 05.07.2022 № 002283/2406, № 002285/2406, № 002289/2406, № 0022892/2406, № 002293/2406, № 002294/2406, від 09.09.2022 №003462/2406, №003463/2406 та вимога №Ф-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки), є протиправними та підлягає до скасування.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. В пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vаstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden) Європейський суд з прав людини визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 8100,22 грн, згідно квитанції від 06.10.2022.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 № 002283/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 № 002285/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 №002289/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 №0022892/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 №002293/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 05.07.2022 №002294/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 09.09.2022 №003462/2406.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 09.09.2022 №003463/2406.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №Ф-002290/2406 від 05.07.2022 про сплату боргу (недоїмки).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 8100 (вісім тисяч сто) гривень 22 копійки.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.