Справа № 380/1785/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/1785/23 пров. № А/857/3152/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/1785/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції - Гулкевич І.З., місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту - 06.02.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про:

1)визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.07.2017 по 06.07.2022;

2)зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.07.2017 по 06.07.2022;

3)визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 06.07.2022;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 06.07.2022;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за неотримане речове майно за період з 07.07.2017 по 06.07.2022;

6) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

7) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років служби;

8) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотриманого харчування за період з 07.07.2017 по 06.07.2022;

9) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 07.07.2017 по 06.07.2022;

10) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за період з 2017 по 2022 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

11) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за період з 2017 по 2022 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум;

12) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 2017 по 2022 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;

13) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 2017 по 2022 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум;

14) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 по 2022 рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, а саме 06.07.2022;

15) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 по 2022 рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, а саме 06.07.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

16) визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 06.07.2022;

17) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 06.07.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації заявником права на доступ до правосуддя.

Апелянт вказує, що у даному випадку позовні вимоги у цій справі пов`язані з проходженням та звільненням позивача з публічної служби. Всі заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства Львівським окружним адміністративним судом.

Позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо не призначення, не нарахування, не виплати належних йому грошових виплат, які є частинами грошового забезпечення військовослужбовців. Так, такі виплати передбачені підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі Законів України, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, Кодексу Законів про Працю України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ.

Позивачем дотримано вимоги, передбачені статтею 172 КАС України, оскільки, позовні вимоги, наведені ОСОБА_3 у позові, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

При цьому, судом першої інстанції не зазначено, яким чином об`єднання відповідних позовних вимог буде мати наслідком суттєве утруднення вирішення спору. першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації заявником права на доступ до правосуддя

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби ( п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Згідно із ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 цієї статті, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною першою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Як уже зазначалось, за приписами п.6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Отже, за правилами наведеної норми, позовна заява може бути повернута позивачеві за відсутністю підстав для застосування положень статті 172 КАС України.

Статтею 172 КАС України визначено правила об`єднання позовів, згідно частини 1 якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.172 КАС України).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (ч.5 ст.172 КАС України).

Частиною 6 ст.172 КАС України визначено, шо суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зі змісту позовних вимог слідує, що позивачем оскаржується бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 за різні періоди проходження позивачем військової служби у сфері нарахування та виплати соціальних виплат, компенсаційних виплат, індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апелянта про те, що у даному випадку заявлені позовні вимоги у цій справі пов`язані із проходженням та звільнення позивача з публічної служби.

Позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо не призначення, не нарахування, невиплати належних йому грошових виплат, які є частинами грошового забезпечення військовослужбовців. Так, такі виплати передбачені підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі Законів України, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, Кодексу Законів про Працю України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ.

Таким чином, усі заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства Львівським окружним адміністративним судом.

Позивачем дотримано вимоги, передбачені статтею 172 КАС України, оскільки, позовні вимоги, наведені ОСОБА_3 у позові, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

Крім цього, судом першої інстанції не зазначено, яким чином об`єднання відповідних позовних вимог буде мати наслідком суттєве утруднення вирішення спору.

Також суд першої інстанції вправі, відповідно до ч. 6 статті 172 КАС України, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд висновує, що за наведених обставин, відсутні правові підстави для повернення позовної заяви у відповідності до вимог п.6 ч.4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/1785/23 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький