Справа № 320/7173/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року м. Київ № 320/7173/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Полуботкіна О.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача Бєгунова О.О.,

від відповідачів не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту відповідач-02, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 37 від 28.11.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного стажу на шість років згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.11.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІІІ, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якої додав усі необхідні документи. Проте, відповідач відмовив-1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, мотивуючи це тим, що згідно з поданими позивачем документами підстав для признання пільгової пенсії станом на час звернення не має.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Також суд витребував від відповідачів належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача та запропонував подати до суду відзив на позовну заяву.

Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області позов не визнало та подало до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначило, що розглянувши надані позивачем документи, на вимогу п.5 ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення №37 від 28.11.2022, яким відмовлено і призначенні дострокової пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». За наданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи. Період роботи (проживання0 позивача станом на 01.01.1993 року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення м. Коростень з 24.04.1986 по 28.06.1986 року -2 місяця. У зоні гарантованого добровільного відселення смт. Поліське Київської області з 01.01.1991 по 01.01.1993 1 рік 3 місяці.

Відповідач зазначив, що відповідно до пп. 5 п. 2.1. Розділу II «Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для призначення пенсій із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідка період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 No 122, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідач-1 зазначив, що з урахуванням поданих позивачем документів підстави для призначення дострокової пенсії з 17.11.2022 із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - відсутні так як дата з якої позивач матиме право на пенсійну виплату з 27.11.2016.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області позов не визнало та подало до суду відзив на позовну заяву, у якій відповідач-2 зазначив, що за наданими документами, ОСОБА_1 для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи потрібно було постійно проживати або працювати у зоні безумовного ( обов`язкового) відселення не менше 2 роки, а у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 роки.

Відповідно до вищевикладеного, право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відсутнє, так як ОСОБА_1 не проживав чи працював у зоні добровільного відселення чи безумовного (обов`язкового) відселення встановлений законом період, який встановлено відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, станом на 1 січня 1993 року.

У судове засідання, призначене у справі на 06.06.2023 з`явилися позивач, відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про жату, час та місце судового розгляду справи у передбачений законодавством строк.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшла до суду заява про проведення розгляду справи за відсутності представника ГУ ПФУ у Київській області.

Також в судовому засіданні судом було допитано в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 , яка була допитана як свідок пояснила, що позивач ОСОБА_1 разом з дружиною після одруження у період з 1990 по 1993 рік проживали за місцем її проживання в смт. Поліське .

Також судом було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка пояснила суду, що ОСОБА_1 у проміжок часу з середини 1990 року по 1993 рік проживав у смт Поліське, в будинку матері дружини ОСОБА_2 .

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Поліським РВГУ МВС України в Київській області 21.11.1995.

Київською обласною державною адміністрацією 19.08.1994 року позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безмовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорії 3) Серії НОМЕР_2 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви позивач додав копію паспорта громадянина України; копію трудової книжки; копію посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4); копію ідентифікаційного коду; копію свідоцтва про навчання (диплома, атестата); копію військового квитка.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області № 37 від 28.11.2022 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач вказав, вік заявника 54 року 4 місяців.

Згідно пункту 2 статті 55 Закону потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи але не більше 9 років. Початкова величина зниження пенсійного віку (на 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонам з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку (на 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонам з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідач-1 зазначив, що страховий стаж особи становить 35 років 8 місяців 2 дні.

Результати розгляду документів. доданих до заяви: за наданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи; за наданими документами період роботи (проживання) особи станом на 1 січня 1993 року становить: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (м. Коростень з 24.04.1986 по 28.06.1986) 2 місяці; - у зоні гарантованого добровільного відселення (ст.. поліське Київської області з 01.10.1991 по 01.01.1993) 1 рік 3 місяці. Відповідач-1 зазначив, що дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 28.06.2028.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обумовлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з частиною 3 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Разом з тим, положенням статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 3,4 пункту 2 частини 1статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Крім того, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник саме з підстав наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю та відповідно права останнього користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі й щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Згідно відомостей паспорта ОСОБА_1 , з 16.09.1993 року позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із відомостями листа Іванківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 16.09.2022 № О-97/6/80.3230-22/80.3230/100-22, згідно талонів архівної адресно-довідкової картотеки Іванківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області був прописаний за адресою: АДРЕСА_1 з 16.09.1993 по 04.03.1996.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача серія НОМЕР_3 , у період з 01.09.1988 року позивач був зарахований студентом географічного факультету Київського університету та 01.11.1991 відрахований зі складу студентів Київського університету.

Зі змісту листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 07.12.2022 №100/39-97 вбачається, що інформація про період реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.09.1988 по 01.12.1990 в відділі відсутня.

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 , виданого відділом РАЦСУ Поліського райвиконкому Київської області 14.06.1990 року, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 14.06.1968 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_5 .

Як зазначив позивач в обґрунтування позову, після укладання шлюбу він постійно проживав і працював в смт Поліське разом із дружиною.

Так, допитана в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_2 пояснила, що позивач ОСОБА_1 разом з її донькою, яка є дружиною позивача, у період з 1990 по 1997 рік проживали за місцем її проживання в АДРЕСА_3 .

Також судом було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка пояснила суду, що позивач - ОСОБА_1 у проміжок часу з 1990 по 1997 рік проживав у смт Поліське, в будинку матері своєї дружини ОСОБА_2 .

Зі змісту листа Іванківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 05.03.2020 № 80.3230-126/80.3230.4.20 вбачається, що згідно талонів архівної адресно-довідкової картотеки Іванківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Поліське Поліського району Київської області з 18.09.1990 по 04.03.1996 року була прописана за адресами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .

При цьому, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 (яке набрало законної сили 29.07.2022) в адміністративній справі № 320/14103/21 за позовом ОСОБА_7 до Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, судом встановлено наступне.

«… ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , має інвалідність ІІ групи з захворювання, пов`язаного з захворювання пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим 16.11.2016 та витягом з акту огляду МСЕК серії КИО-І №037826.

Згідно довідки виконавчого комітету Поліської селищної ради народних депутатів Поліського району Київської області від 26.09.1991 та відповіді Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 05.03.2020 №80.3230-126/80.3230.4-20, ОСОБА_7 була прописана та проживала в АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у період з 18.09.1990 по 04.03.1996 у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС , смт Поліське відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Відповідно до записів трудової книжки позивачка працювала у періоди:

- з 17.01.1991 до 18.03.1991 - охоронцем Поліського РК ДОСААФ;

- з 01.10.1991 до архивістом у Поліському міськархиві Київської області;

- з 01.02.1992 по 17.02.1993 діловодом військового облікового стану у Поліській селищній раді.

Також, трудова книжка позивачки містить запис про зарахування її студенткою географічного факультету КДУ ім.Шевченка у період з 01.09.1988 до 01.11.1991.».

Згідно довідки № 20-09/22 виданої Приватним підприємством ФІРМА ІНТАС, яка являється правонаступником Малого підприємства - фірма ІНТАС,станом на 1 січня 1993г ОСОБА_1 працював на Малому підприємстві - фірма ІНТАС з 01 жовтня 1991 року по 01 грудня 1993 року, у зоні безумовного (обов`язкового) відселення що становить 1 рік і 3 місяці (смт. Поліське Київської області з 01.10.1991 по 01.01.1993).

Зі змісту наданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_1 у період з липня 1990 року по 01.01.1993 року проживав у смт. Поліське Поліського району Київської області.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1993 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» смт. Поліське Поліського району Київської області відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення згідно з постановами Ради Міністрів УРСР.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_7 від 04.03.1994), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі №572/47/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85804084), від 15.01.2021 у справі №520/7846/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94171730).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку лише з огляду на ненадання ОСОБА_8 документів, які підтверджують місце проживання або факт роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Суд зазначає, що саме посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Як було вказано раніше, 19.08.1994 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорії 3), серії НОМЕР_2 .

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

Отже, подані позивачем документи та показання свідків не викликають сумнівів щодо проживання позивача у смт. Поліське Київської області, яке віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення у період з липня 1990 року по 01.01.1993 року, що становить 2 роки та п`ять місяців, тобто протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на чотири роки.

Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем-1 не наведено, а тому рішення відповідача-1 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку є необґрунтованою.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 5 червня 2018 року у справі № 565/841/17, від 31 липня 2018 року у справі № 572/1003/17, від 22 серпня 2018 у справі № 146/1024/17.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення № 37 від 28.11.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного стажу на шість років згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.11.2022 року, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії досяг віку 54 роки 4 місяці.

При цьому, як зазначено у спірному рішенні страховий стаж позивача становить 35 років 8 місяців 2 дні: за наданими документами до страхового стажу зараховані всі періоди роботи.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зауважує, що відповідно до приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи але не більше 9 років. Початкова величина зниження пенсійного віку (на 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонам з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Як було встановлено судом, позивач починаючи з липня 1990 року по 1 січня 1993 року проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки та п`ять місяців, що в силу приписів статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є недостатнім для зниження пенсійного віку на 6 років.

Варто зазначити, що зважаючи на те, що належними та допустимим доказами підтверджено факт проживання ОСОБА_1 на території зони безумовного (обовязкового відселення станом на 01.01.1993 два роки пять місяців, отже пенсійний вік останнього повинен бути знижений на 4 роки (4 роки-за 2 роки ).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 286/4052/17.

Відтак у частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного стажу на шість років згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17.11.2022 року слід відмовити.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, при цьому враховуючи ту обставину, що вимоги позивача носять немайновий характер та суду не надається за можливе встановити розмір задоволених вимог відповідно до сплаченої суми розміру судового збору, відтак вся сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 37 від 28.11.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області (; місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_8 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ) понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1073 (ода тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 14 червня 2023 р.