Справа № 373/778/23
Суддя: Залеська А. О.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/778/23
Номер провадження 2-а/373/14/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді Залеської А.О.

при секретарі Киришун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії інспектора Батішко В.О. та скасування постанови серії ЕАС № 06900663 від 27.04.2023 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, стягнення моральної шкоди та зобов`язання провести службове розслідування за фактом порушення прав і свобод людини під час розгляду справи інспектором поліції,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з адміністративним позовом до суб`єкта владних повноважень батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області та просив: визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції Братішко В.О. під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 06900663 від 27.04.2023; стягнути з батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області 15000 грн моральної шкоди; зобов`язати Управління патрульної поліції у Київській області провести службове розслідування за фактом порушення прав і свобод позивача під час розгляду справи.

Позиції сторін та їх аргументи

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що інспектор патрульної поліції у м. Бориспіль Братішко В.О., виніс неправомірну постанову серії ЕАС № 06900663 від 27.04.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП., а саме: за те, що він, знаходячись на водійському сидінні транспортного засобу Mercedes Benz, р/н НОМЕР_1 в той момент, коли автомобіль стояв на зупинці громадського транспорту та перебував на аварійній сигналізації, відмовився на вимогу інспектора патрульної поліції надати документи на право керування транспортним засобом, зокрема посвідчення водія. Таку вимогу позивач не виконав, так як вважав її незаконною, оскільки інспектор не зміг надати доказів його вини перш ніж вимагати документи. На це інспектор поліції повідомив, що він має право його затримати до з`ясування особи і відкрив дверцята автомобіля з боку водійського сидіння. Поведінка поліцейського викликала у позивача обурення і він зателефонував на лінію «102 та назвав своє ім`я. На підставі почутих даних інспектор встановив його особу та розпочав розгляд справи на місці події. Будь-що пояснювати він ( ОСОБА_1 ) відмовився та вимагав надати докази, що саме він керував транспортним засобом та здійснив його зупинку в забороненому місці, але проігнорував його вимогу. Вважає, що інспектор поліції не мав фактичних даних, що є необхідним згідно ст. 251 КУпАП для доведення вчинення ним правопорушення, а тому не мав, передбаченого ст. 32 та ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» права вимагати у нього документи. Крім цього інспектор розглянув справу на місці події без належної підготовки до її розгляду як передбачено у ст. 278 КУпАП, що в свою чергу мало наслідком не виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного зсування обставин справи. Також він хотів скористатись своїм правом на захист, але інспектор не реалізував це право та не відклав розгляд справи на його прохання. Не погодившись з рішенням інспектора патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності, він подав заяву т.в.о. командира батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль про скасування Постанови серії ЕАС № 06900663 від 27.04.2023. Рішенням від 03.05.20233 заступника командира батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль його скарга залишилась без задоволення, а оскаржувана постанова без змін.

Позивач не погоджується з таким рішенням вищої посадової особи, а тому повторно оскаржує постанову вже у суді. Позивач переконаний, що інспектор патрульної поліції діяв неправомірно, оскільки за тих обставин він повинен був перенести розгляд справи, зібрати докази і надати йому можливість підготуватись до розгляду справи, в тому числі і скористатись професійною правничою допомогою і лише після встановлення його особи та доведення його вини як водія, що порушив правила дорожнього руху, вимагати документи, в тому числі і посвідчення на право керування транспортними засобами. Внаслідок безкарності інспектора, який виніс постанову без фактичних даних, які б вказували на порушення саме ним правил зупинки транспортного засобу, позивач вважає за доцільне піддати відповідальності посадову особу за неправомірні дії щодо нього шляхом стягнення з патрульної поліції на його користь моральну шкоду, якої він зазнав через неправомірні дії інспектора від самого початку спілкування та до закінчення розгляду справи, а також у зв`язку з винесенням незаконної постанови. Вказує, що під час спілкування з інспектором зазнав душевних хвилювань від його дій та змушений був докладати додаткових зусиль на відновлення своїх прав.

Представника відповідача Семотюк Т.В. направив суду та позивачу відзив на позовну заяву, де виклав свої заперечення проти позову. Вказав, що працівник поліції при розгляді справи про правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі дотримався всіх норм закону та виніс законну постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП. Суть правопорушення, за яке притягнуто ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, полягає у невиконанні п. 2.4 та п. 2.1 а) ПДР України не пред`явлення на вимогу інспектора поліції посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Зазначив, що підстави вимагати у ОСОБА_1 документи на право керування транспортним засобом були достатні, оскільки автомобіль Mercedes Benz, р/н НОМЕР_1 був помічений о 21:10 год в зупиненому стані в забороненому місці на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів по вул. Київський Шлях, 2 у м.. Борисполі з включеною аварійною сигналізацією і за його кермом на водійському сидінні перебував ОСОБА_1 . Причину, по якій інспектор патрульної поліції попросив ОСОБА_1 надати документи, в тому числі посвідчення водія йому було повідомлено та мотивовано розпізнавальними знаками зупинка транспортного засобу на в межах посадкового майданчика на зупинці громадського транспорту, а саме порушення п. 15.9 е) ПДР України. В свою чергу ОСОБА_1 , відмовився виконати вимогу поліцейського надати документи без будь яких пояснень та мотивів такої відмови, не пояснив обставини перебування на водійському сидінні автомобіля, не сказав прямо, що не він, а якась інша особа керувала цим транспортним засобом та порушила привила зупинки/стоянки, що вимагало б від поліцейського вживати заходи по встановленню такої іншої особи. Натомість позивач, вимагав від інспектора поліції доказів порушення ним правил зупинки транспортного засобу, тобто доказів керування до моменту зупинки. Проте, специфіка даного правопорушення полягає в зупинці чи стоянці транспортного засобу, а не в його русі. Порушення, як правило виявляється на місці зупинки чи стоянки транспортного засобу, а не під час його руху. Факт неправомірної зупинки транспортного засобу в забороненому місці для поліцейських був очевидним, як і те, що ним керував ОСОБА_1 , оскільки він займав місце водія в момент роботи приладу аварійної сигналізації, а жінка, що згодом підійшла, зайняла місце пасажира, поводила себе як добре знайома позивача і участі у діалозі з працівникам патрульної поліції не приймала. Крім цього, на передній панелі транспортного засобу Mercedes Benz , р/н НОМЕР_1 з боку водія був закріплений мобільний телефон, користуванням яким в момент спілкування з поліцейським здійснював ОСОБА_1 . Як водій він також продовжив займати відповідне місце в автомобілі протягом усього часу спілкування з інспектором. Представник зазначив, що за таких обставин у інспектора патрульної поліції були підстави, передбачені п.2, так і п.5 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» вимагати у ОСОБА_1 документи, в тому числі посвідчення на право керування транспортними засобами, оскільки було достатньо підстав вважати, що саме він є водієм автомобіля та здійснив зупинку у забороненому місці. Крім того, інспектор роз`яснив йому всі права, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі і право надати пояснення, заявити свідків події, інші клопотання, а також право на користування правничою допомогою, чим позивач не скористався, хоч така можливість йому була надана. Оскаржувана постанова за ч.1 ст. 126 КУпАП винесена на місці вчинення правопорушення, повноважним на те працівником Національної поліції, відповідно до положень ч.4 ст. 258 КУпАП. Передбачених цією нормою закону виключень для відкладення розгляду справи та вирішення її іншою посадовою особою, в іншому місці (не на місці події), у інспектора патрульної поліції не було. За твердженням представника відповідача патрульний поліцейський, дотримуючись вимог закону, діючи в межах своїх повноважень, розглянув справу у спрощеному порядку, на місці вчинення правопорушення та виніс відповідну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в додатках якої, у п.7 зазначив номери нагрудних відео-реєстраторів інспекторів поліції з фіксацією як правопорушення, так і розгляду справи з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Просив врахувати, що позивач не надав пояснення стосовно того хто, якщо не він, керував транспортним засобом та за яких обставин він перебуває в ньому на водійському сидінні, жодних конкретних клопотань по суті правопорушення, розгляд яких міг би вплинути на вирішення справи інакше ніж її вирішив поліцейський, позивач не заявляв.

Фактичні обставини справи з посиланням на докази

Згідно Постанови серії ЕАС № 0690063 від 27.04.2023, винесеної інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Братішко В.О., 27.04.2023 о 21 год, 10 хв. у м. Борисполі Київської області по вул. Київський шлях, 2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz С180, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , здійснив зупинку на зупинці для громадського транспорту та не пред`явив на вимогу інспектора патрульної поліції посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Постанова складена на місці події 27.04.2023 о 21 год, 32 хв. у м. Борисполі Київської області по вул. Київський шлях, 2. Додатком до постанови зазначено номера нагрудних відео-реєстраторів двох інспекторів поліції 475753 та 475272 (а.с.18).

З відеозапису нагрудних відеореєстраторів поліцейських 475753 та 475272 (тривалістю 15 хв.) видно, що під час патрулювання на службовому автомобілі 27.04.2023, близько 21:10 год по вул. Київський Шлях,2 у м. Борисполі працівниками поліції був виявлений транспортний засіб Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , який стояв з увімкненою аварійною сигналізацією в межах посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. За кермом цього транспортного засобу на водійському сидінні перебував ОСОБА_1 , на панелі поряд з кермом знаходився телефон, яким користувався ОСОБА_1 . Двері з боку водія були закриті і ОСОБА_1 опустив скло для спілкування поліцейським. Інспектор поліції ОСОБА_3 представився та повідомив ОСОБА_1 про виявлене порушення, а саме, що транспортний засіб стоїть з порушенням правил п. 15.9 ПДР України, а саме: в забороненому місці, на зупинці громадського транспорту та попросив пред`явити документи на право керування ним. ОСОБА_1 вимогу пред`явити документи не виконав та почав задавати працівнику поліції питання типу: навіщо?, хто керував? та хто здійснив зупинку? На слова поліцейського, що саме він ( ОСОБА_1 ) і є водієм, останній відповів, що він не знає чи є водієм транспортного засобу, вимагаючи докази цьому. На пояснення інспектора щодо суті виявленого порушення та його ознак, а також на роз`яснення, що поряд є стоянка і він міг би припаркуватись там, ОСОБА_1 вдає нерозуміння звернення поліцейського саме до нього. Повторну вимогу поліцейського пред`явити документи на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не виконав та висловив інспектору пропозицію перейти до розгляду справи. Поліцейський, скориставшись інформацією на офіційному порталі Національної Поліції за реєстраційним номером транспортного засобу встановив його власника ОСОБА_2 та в подальшому почав звертатись до ОСОБА_1 цим іменем. За кілька хвилин до автомобіля підійшла жінка. впевнено сіла на переднє пасажирське сидіння та через деякий час на прохання ОСОБА_1 увімкнула камеру свого мобільного телефону, яким фіксувала дії інспектора батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Після повідомлення поліцейським, що непред`явлення посвідчення на право керування транспортним засобом є окремим правопорушенням та тягне за собою відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП, ОСОБА_1 почав казати поліцейському, що той не знає процедури розгляду справи, говорити, що його погано цьому вчили тощо. Лише після того, як інспектор ОСОБА_3 оголосив про стягнення штрафу з власника транспортного засобу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повідомив, що він не є тією особою, його ім`я не ОСОБА_4 , взяв з полички на панелі неподалік від керма посвідчення офіцера та розкрив його, закривши пальцем своє прізвище. Тоді працівник поліції попросив у ОСОБА_1 надати документи, що посвідчують його особу, для розгляду справи. Позивач відмовився, на що поліцейський повідомив, що має право його затримати до встановлення його особи, та відкрив дверцята автомобіля з боку водія, запропонувавши ОСОБА_1 вийти, але той не підкорився та зателефонував на лінію «102» повідомивши, що з нього патрульний поліцейський незаконно вимагає документи. На зворотньому зв`язку диспетчер «102» для фіксування повідомлення та здійснення виїзду попросив ОСОБА_1 представиться і той назвав своє прізвище, ім`я та по батькові. На запитання диспетчера, де він знаходиться ОСОБА_1 назв вулицю Китївський Шлях у м. Борисполі та намагався назвати орієнтири. При цьому говорив від першої особи, пояснюючи як їхав та де зупинився. Почувши цю розмову, прізвище, ім`я та по батькові, яким назвався диспетчеру ОСОБА_1 , інспектор патрульної поліції по реєстраційній базі встановив усі інші його анкетні дані та повернувся до розгляду справи спочатку. На це ОСОБА_1 зачинив двері зі свого боку (водійського місця) та скористався кнопкою блокування дверей, а також склопідйомником. Працівник поліції ОСОБА_3 знову оголосив суть порушення, повідомив про права особи, яка притягується до відповідальності. ОСОБА_1 заявив що пояснень у нього немає та в ході доповіді поліцейського про суть правопорушення знову попросив показати докази, які вказують на керування ним транспортним засобом, а також надати йому професійну правничу допомогу для захисту його прав. Після роз`яснень інспектора щодо способу та можливостей скористатися правовою допомогою на місці, ОСОБА_1 попросив відкласти розгляд справи. Працівник поліції відхилив таке клопотання та оголосив постанову ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу - 425 грн.

Наданий позивачем відеозапис з камери мобільного телефону (тривалістю 3 хв. 30 с.), відображає частину події, яка також є на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського. Так на відео видно, що при спілкуванні з поліцейським ОСОБА_1 з наплічною сумкою сидить на передньому водійському сидінні автомобіля, в якому працює аварійна сигналізація, з його боку двері відкриті, біля них навпроти ОСОБА_1 стоїть інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 . Як тільки інспектор оголошує про початок розгляду справи, ОСОБА_1 закриває двері, блокує їх та піднімає скло до напіввідкритого стану. Розгляд справи закінчився оголошенням постанови та побажаннями з боку інспектора ОСОБА_1 щасливої дороги.

28.04.2023 ОСОБА_1 подав заяву (скаргу) на ім`я командира Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП України, в якій просив скасувати постанову серії ЕАС № 0690063 від 27.04.2023 з посиланням на неправомірні дії інспектора ОСОБА_3 , а саме: не ознайомлення з матеріалами справи; незаконною вимогою пред`явити документи; незабезпечення правовою допомогою.

Рішенням заступника командира Батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП капітана поліції Сергіс Мінасяна від 03.05.2023, прийнятим в порядку п.1 ч.1 ст. 293 КУпАП, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову від 27.04.2023 серії ЕАС № 0690063 - без змін (а.с.13-16).

Не погодившись з таким рішенням керівника органу поліції за результатами розгляду його скарги на постановуінспектора роти № 3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Братішка В.О., Токман А.В. звернувся до суду з позовом про оскарження дій інспектора та скасування постанови від 27.04.2023 серії ЕАС № 0690063.

Правове регулювання спірних правовідносин, мотиви, з яких виходив суд та висновки суду

Згідно зі ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення( ч.2 ст. 73 КАС)

Згідно з положеннями ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до положень п. 15.9 е) ПДР України зупинка забороняється ближче від 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м. від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків. Вказане порушення правил зупинки тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст. 122 КУпАП.

За правилами п. 2.1 а) та п. 2.4 а) ПДР України водій транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`явити його на вимогу поліцейського при перевірці документів. Вказане порушення тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст. 126 КУпАП.

Згідно вимог ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи з вищезазначеного поняття адміністративного правопорушення, можна зробити висновок, що для притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, що проявилось у невиконанні тих чи інших вимог поліцейського, обов`язковим є не лише виявлення порушення та встановлення особи правопорушника, а й дотримання поліцейським встановленого порядку управління при здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особо та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: п. 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; п.5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Відповідно до положень 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 27.04..2023, близько 21:10 год. мало місце порушення, визначених п. 15.9 е) ПДР України правил зупинки транспортного засобу Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , що було виявлено та зафіксовано на відео зйомку працівниками патрульної поліції, коли транспортний засіб вже стояв у забороненому місці - в межах посадкового майданчика для маршрутних транспортних засобів .

На переконання суду, у поліцейського були достатні підстави вважати що ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , з огляду на наступне: перебування ОСОБА_1 в транспортному засобі на місці водія; користування ним панеллю управління шляхом включення аварійної сигналізації та блокування дверей, що також визнано ОСОБА_1 в суді; розміщення на панелі з боку водійського місця мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_1 ; відсутність в момент виявлення порушення в автомобілі та поряд з ним будь-якої іншої особи, відносно якої були б підстави вважати, що інша особа може бути водієм; не повідомлення ОСОБА_1 про іншу особу, яка керувала транспортним засобом на момент зупинки та відсутність прямих заперечень, що він є водій; ненадання ОСОБА_1 пояснень обставинам свого перебування в автомобілі на місці водія під час фіксації порушення, що було б логічним у випадку, якщо він не керував цим транспортним засобом до його зупинки.

Всі ці фактичні дані зафіксовані нагрудним відео-реєстратором поліцейського та в розумінні положень ст. 251 КУпАП є непрямими доказами, які у своїй сукупності в момент виявлення порушення правил зупинки транспортного засобу вказували на те, що воно вчинене ОСОБА_1 . За таких обставин старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , який здійснював патрулювання доріг у місті Борисполі та виявив порушення правил зупинки транспортного засобу Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , згідно положень п.2 та п.5 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» мав право вимагати у ОСОБА_1 документи, в тому числі посвідчення на право керування транспортним засобом.

Позиція позивача, що право вимагати в особи документи виникає у поліцейського лише тоді, коли факт вчинення такою особою правопорушення є безспірним, тобто доведеним прямими доказами, є неправильною, оскільки це суперечить положенням п.2 та п.5 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» та може призвести до не встановлення осіб, відносно яких існує підозра у вчиненні правопорушення та безкарності правопорушників, а також бути перешкодою у процедурі розгляду справи відносно конкретної особи, незалежно від його результату (виправдання чи притягнення до відповідальності).

Перед вимогою пред`явити документи поліцейський представився та повідомив ОСОБА_1 суть правопорушення, а коли той відмовився надавати посвідчення на право керування транспортним засобом, демонструючи нерозуміння звернення з такою вимогою саме до нього. Інспектор детально ознайомив ОСОБА_1 з усіма наявними фактичними даними (обставинами та обстановкою події), які свідчили про порушення правил зупинки транспортного засобу.

З відеозапису вбачається відсутність відео-фіксації руху автомобіля до моменту його зупинки, оскільки спостереження за рухом чи переслідування цього транспортного засобу патрульними поліцейськими не здійснювалось, а відеозапис події правопорушення розпочався з моменту його виявлення у той час, коли зупинка транспортного засобу вже відбулася і на місці правопорушення на водійському сидінні в салоні автомобіля перебував ОСОБА_1 .

Отже, твердження позивача, що поліцейський діяв неправомірно, так як не ознайомив на його прохання з доказами керування автомобілем в русі до моменту зупинки в забороненому місці, є неспроможними, оскільки таких прямих доказів в розпорядженні поліцейського не було. Водночас, вказане не може слугувати виправданням поведінки ОСОБА_1 , який без будь яких пояснень не виконав законної вимоги поліцейського не надав документи на право керування транспортним засобом, в якому він займав місце водія.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень правил дорожнього руху, в тому числі за частинами першою, другою, третьою п`ятою і шостою статті 122, частиною першою, другою і четвертою статті 126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

За правилами ч.2 ст. 258 КУпАП протоколи не складаються у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно з ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частина п`ята статті 258 КУпАП містить виняток з цього правила та передбачає можливість складання протоколу про адміністративне правопорушення, а отже і розгляд справи не на місці вчинення правопорушення, у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Водночас, ця норма містить застереження та не поширюється на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

В постановах Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 310/4817/17, від 07.11.2019 у справі № 487/2179/17, від 07.12.2018 у справі № 286/648/17 та інших міститься роз`яснення, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП. Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. При цьому Верховний Суд зауважив, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Аналіз вищенаведених норм закону з урахуванням роз`яснень Верховного Суду дає підстави для висновку, що винесення постанови на місці вчинення правопорушення передбачає скорочену процедуру провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у фіксації адміністративного правопорушення та накладання адміністративного стягнення на правопорушника, якщо відповідно до закону таким стягненням є штраф або попередження.

З вищевикладеного слідує, що інспектор роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Братішко В.О., який виявив порушення правил зупинки транспортного засобу та особу ОСОБА_1 на місці водія у цьому транспортному засобі, мав законі підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Відкладення розгляду такої справи, як того просив позивач, на інший час та в іншому місці чи іншою посадовою особою законом не передбачено. Крім того, будь-яких обставин, які б вимагали додаткової перевірки, позивач поліцейському не повідомив. Отже, відмова інспектора відкласти розгляд справи є правомірною.

Щодо аргументів позивача стосовно не незабезпечення його правовою допомогою, то суд звертає увагу на наступне.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від кримінального обвинувачення відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Право на правовий захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є її невід`ємним правом, однак реалізується відповідною особою самостійно з власної волі. При цьому орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення зобов`язані сприяти реалізації особою свого права на захист.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор поліції не перешкоджав позивачу реалізації права на отриманий правової допомоги на місці події чи в телефонному режимі.

Відеозаписом з місця події підтверджується, що інспектор поліції роз`яснив позивачу всі його права, передбачені ст.268 КУпАП, в тому числі і право на користування правовою допомогою, пояснивши при цьому як саме він може скористатись цим правом: зателефонувати адвокату та проконсультуватись або попросити невідкладно прибути на місце події, або скористатись цим правом вже під час оскарження постанови.

В свою чергу, ОСОБА_1 ніяких активних дій, спрямованих на реалізацію свого права на правовий захист, під час розгляду справи на місці вчинення правопорушення не вчинив.

За таких обставин, твердження позивача про порушення поліцейським його права на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є безпідставним звинуваченням посадової особи.

Щодо відкривання дверей автомобіля з боку водійського місця, де сидів ОСОБА_1 , то суд звернув увагу, що такі дії поліцейським були здійснені у зв`язку з його вимогою вийти з автомобіля після повідомлення позивача про намір здійснити його адміністративне затримання.

З огляду на виявлення порушення правил зупинки транспортного засобу, яким фактично володів ОСОБА_1 , що сидів на місці водія та користувався панеллю управління, однак не підкорився неодноразовим законним вимогам інспектора надати документи на право керування транспортним засобом, який зареєстрований на іншу особу, а також не виконав розпорядження поліцейського про надання документів, які посвідчують його особу для розгляду справи про адміністративне правопорушення, враховуючи очевидне приховування позивачем відомостей про себе, що проявилось в закритті пальцем свого прізвища документі, суд вважає, що у такій ситуації здійснення адміністративного затримання позивача, було б виправданим, оскільки для цього існували підстави, передбачені п.1 ч.1 ст. 262 КУпАП.

З вищевикладеного слідує, що за тих обставин відкривання поліцейським дверей автомобіля з наміром здійснити адміністративне затримання особи, що в ньому перебуває, було допустимим втручанням у майнові права власника транспортного засобу. Суд не вбачає у цьому неправомірних дій поліцейського відносно позивача. Крім того, фактичне затримання ОСОБА_1 не відбулось, оскільки поліцейський використав можливості, щоб не застосовувати до нього крайніх заходів впливу та встановив його особу з допомогою реєстраційних баз даних та інформації, яку почув в розмові позивача з диспетчером лінії «102», куди він зателефонував та змушений був назвати своє прізвище, ім`я, по батькові.

Щодо вимог позивача про скасування постанови від 27.04.2023 серії ЕАС № 0690063, винесеної інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області старшого лейтенанта поліції Братішком В.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, суд керується наступним.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проаналізовані судом пояснення сторін та відеозаписи з місця події, безспірно свідчать про те, що 27.04.2023, близько 21:10 год по вул. Київський Шлях,2 у м. Борисполі Київської області у межах посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів здійсним зупинку легковий автомобіль білого кольору Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_1 , який стояв з увімкненою аварійною сигналізацією, а на водійському сидінні в цей момент перебував ОСОБА_1 . Очевидним є також те, що ОСОБА_1 , сидячи в автомобілі на місці водія, очкував жінку, яка підійшла за кілька хвилин та сіла на переднє пасажирське сидіння.

Отже, інспектор поліції правильно встановив, що було вчинене правопорушення, яке виразилась у порушенні правил зупинки транспортного засобу (п. 15.9 а) ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді стягнення в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).

Саме це порушення першопочатково і інкримінувалось позивачу, до його відмови пред`явити на вимогу інспектора поліції посвідчення водія.

Так, відеозаписом з нагрудного відео-реєстратора підтверджується і позивачем не оспорюється той факт, що після звернення інспектора батальйону патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Братішко В.О. до ОСОБА_1 , як до водія, та повідомлення його про порушення правил зупинки транспортного засобу, останній на вимогу поліцейського не пред`явив документи, в тому числі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання п. 2.1 а) та 2.4 а) ПДР, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. За вказане правопорушення передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн).

Позивач вважає, що оскаржуваною постановою поліцейський неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, оскільки прямих доказів керування ним транспортним засобом та порушення правил зупинки у поліцейського не було та суду не надано.

Отже, суд визнав за необхідне перевірити законність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення шляхом з`ясування чи винний ОСОБА_1 в його вчиненні та чи підлягає він адміністративній відповідальності.

Відповідно до примітки до ст. 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті є особа яка керувала транспортним засобом в момент вчинення правопорушення. У разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовав в режимі фотозйомки (відеозапису) відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

В досліджуваній ситуації порушення правил зупинки транспортного засобу було встановлено інспектором поліції не за матеріалами фото- відео зйомки, а виявлено безпосередньо на місці події, де також перебував ОСОБА_1 , відносно якого було достатньо підстав вважати, що він є водієм.

Відсутність відео-доказів руху автомобіля є характерним при виявленні порушень правил зупинки і стоянки, адже сама суть даного порушення полягає у здійсненні зупинки чи стоянки, а не в русі транспортного засобу.

Суд погоджується з тим, що сам лише факт перебування особи в автомобілі на місці водія під час зупинки або стоянки транспортного засобу, здійсненої з порушенням правил дорожнього руху, є недостатнім для доведення, що саме ця особа є водієм та вчинила правопорушення, тобто здійснювала керування транспортним засобом до його зупинки.

Водночас, у цій справі для встановлення особи правопорушника факт перебування ОСОБА_1 в транспортному засобі на місці водія враховується не окремо, а в сукупності з іншими фактичними обставинами, що існували на момент розгляду справи поліцейським та, які встановлені в суді.

У цьому аспекті судом взято до уваги наступне:

- позивач отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом, номер: НОМЕР_2 ;

- він впевнено займав місце водія в транспортному засобі, що стояв з порушенням правил зупинки, та продовжив займати його протягом всього часу розгляду справи, користувався підйомником скла та кнопкою блокування дверей з боку водійського місці тощо;

- на панелі з боку водія були особисті речі позивача (мобільний телефон, посвідчення офіцера);

- на автомобілі працювала сигналізація, яку включив позивач до приїзду працівників патрульної поліції, що він сам підтвердив в суді;

- позивач не висловив прямих заперечень щодо своєї причетності до вчиненого та не повідомив суду обставини, які б спростували або піддали сумніву факи керування ним транспортним засобом в момент порушення правил зупинки;

- на місці події не було іншої особи, яка б представилась водієм або на це вказувала б її поведінка, а жінка, яка підійшла згодом впевнено сіла на переднє пасажирське сидіння поряд з позивачем, як особою їй знайомою, тим хото мав би продовжити рух автомобіля;

- у телефонній розмові з диспетчером лінії «102» позивач намагався вказати місце події для виклику за орієнтирами, пояснюючи рух свого автомобіля діями від першої особи: «їхав, зупинився»;

- в суді позивач пояснив, що після складання постанови, не чекаючи приїзду працівників поліції за його викликом, поїхав з місця події.

Крім зазначеного у цій справі показовим є те, що позивач під час спілкування з інспектором поліції на місці події, у скарзі на постанову до керівника органу поліції, у змісті позову, а також в суді взагалі оминає згадку про водія механічного транспортного засобу, в якому він перебував під час зупинки на водійському місці, що є нетиповим для особи, яка не являється водієм та /або власником автомобіля, та відносно якої висувається звинувачення в порушенні правил дорожнього руху.

Усі вище встановлені фактичні дані в розумінні положень ст.ст.72, 73 КАС України та ст. 251 КУпАП є доказами, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме: у тому, що він, керуючи транспортним засобом порушив правила зупинки, здійснивши її в межах зупинки для громадського транспорту (ч.1 ст. 122 КУпАП), та на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії (ч.1 ст. 126 КУпАП).

Будь-яких інших обставин, які б створювали уявлення, що транспортним засобом могла керувати якась інша особа, крім позивача в суді не встановлено. У зв`язку з цим суд не знаходить іншого пояснення діям позивача, який не надав інспектору поліції документи для перевірки на його вимогу, як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою) стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

В досліджуваній ситуації більш серйозним правопорушенням є правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, за що ОСОБА_1 і було піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Враховуючи усі вищевикладені мотиви суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача про скасування постановисерії ЕАС № 0690063 від 27.04.2023, винесеної інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Братішко В.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Вказана постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена поза розумним сумнівом, а тому оскаржувану постанову суд залишає в силі.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З наведеного слідує, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явиш, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди є видом цивільно - правової відповідальності і при її застосуванні обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Суд з`ясував, що дії інспектора поліції вчинені ним у правовому полі, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу є законною. Отже, у суду немає підстав вважати, що такими діями та рішенням інспектора поліції позивачу спричинена моральна шкода. А тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 15000 грн моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання управління патрульної поліції у Київській області провести службове розслідування за фактом порушення прав і свобод людини під час розгляду справи, то суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали в порядку ч.2 ст. 249 КАС України, оскільки не встановлено фактів порушення інспектором поліції прав і свобод ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а його дії визнаються судом правомірними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 8-11, 72-78, 242-246, 262, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дії інспектора Батішко В.О. та скасування постанови серії ЕАС № 06900663 від 27.04.2023 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, стягнення моральної шкоди та зобов`язання провести службове розслідування за фактом порушення прав і свобод людини під час розгляду справи інспектором поліції відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Залеська