Справа № 380/1056/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1056/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (Відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 вересня 2022 року № 2-1303 ГУ ДПС у Львівській області про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 210,00 грн;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 06 вересня 2022 року № 2-1303 (далі також оскаржуване податкове повідомлення-рішення) про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 210,00 грн за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м. ця квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Звідси позивач висновує, що йому на праві приватної власності належить 1/4 згаданої квартири, що становить 16,75 кв.м. від її загальної площі. Згідно з вимогами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. З огляду на це позивач уважає, що його частка у нерухомому майні (16,75 кв.м.) не є об`єктом оподаткування. Інших об`єктів нерухомого майна позивач у власності не має. Також позивач зауважує, що вказану вище частку у квартирі він набув внаслідок реалізації права на безоплатну приватизацію.

З огляду на вищенаведене адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем обліковується на праві спільної сумісної власності без виділення частки із майна (частка кожного власника складає 1/1) житлова нерухомість квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м. Наведена обставина підтверджується також свідоцтвом про право власності на квартиру, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що долучені позивачем до позовної заяви. Це у свою чергу спростовує твердження позивача про те, що він володіє лише 1/4 частки від загальної площі згаданої квартири. Оскільки платник податку за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за квартиру, яка перебуває у спільній сумісній власності, не подав заяву про визначення платника податку, то з урахуванням підпункту «а» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України фізичній особі ОСОБА_1 сформовано податкове зобов`язання за вказаним видом податку та направлено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідач підсумовує, що в межах спірних правовідносин контролюючий орган діяв у спосіб та в порядку, передбачені чинним законодавством, а тому в задоволенні заявленого позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 23 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області розрахунок податкового зобов`язання до податкового повідомлення-рішення від 06 вересня 2022 року № 2-1303.

Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року замінено відповідача у справі Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (код за ) на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (код за ЄДРПОУ ВП 43968090).

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивачу ОСОБА_1 , а також членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (частка власності кожного з власників 1/1) належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м. (далі також Квартира), що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 21 січня 2008 року (далі також Свідоцтво № НОМЕР_1 ), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19500453 від 11 липня 2008 року (далі також Витяг № 19500453), а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322394318 від 09 лютого 2023 року (далі також Інформаційна довідка № 322394318).

Указана вище квартира приватизована зазначеними особами відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

06 вересня 2022 року ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 2-1303, яким визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання у розмірі 210,00 грн за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (об`єкт оподаткування: квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м.).

Позивач, уважаючи вказане податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 06 вересня 2022 року № 2-1303.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Склад податку на майно визначено статтею 265 Податкового кодексу України, згідно з якою податок на майно складається зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

За змістом підпунктів 266.3.1-266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з вимогами підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт «а» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб надає підпункт 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, яким встановлено наступне:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Аналіз наведеної норми вказує, що якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, то в такому випадку платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

З наявних у матеріалах справи доказів, а саме: Свідоцтва № НОМЕР_1 , Витягу № 19500453 та Інформаційної довідки № 322394318 суд встановив, що об`єкт житлової нерухомості квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам: позивачу ОСОБА_1 , а також членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Частка кожного з власників становить 1/1.

Таким чином, вищевказана квартира загальною площею 67,00 кв.м. перебуває у спільній сумісній власності позивача та членів його сім`ї, така не поділена в натурі, а відтак у цьому випадку платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за такий об`єкт житлової нерухомості у межах встановленої Податковим кодексом України бази оподаткування (з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. м.) відповідно до вимог підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України повинен бути один з її власників, визначений за їх згодою.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення власників Квартири до податкового органу із заявою про визначення платника податку за вказаний об`єкт житлової нерухомості, то відповідач правомірно визначив таким позивача, як особу, яка зазначена першим серед чотирьох власників Квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, даними яких податковий орган зобов`язаний керуватися при визначенні сум податку в силу вимог підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України.

При цьому суд зауважує, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно на Квартиру податковий орган визначив лише одному з власників Квартири у межах встановленої Податковим кодексом України бази оподаткування (з урахуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв. м.), що повністю відповідає вимогам підпункту «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Суд критично оцінює твердження позивача з покликанням на частину другу статті 370 Цивільного кодексу України на те, що йому на праві приватної власності належить 1/4 згаданої квартири, що становить 16,75 кв.м. від її загальної площі, оскільки такі доводи спростовуються даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які є офіційними, та правовстановлюючими документами на Квартиру, з яких чітко видно, що Квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності позивача та членів його сім`ї, не поділена в натурі частка кожного з власників становить 1/1.

В аспекті покликань позивача на частину другу статті 370 Цивільного кодексу України суд звертає увагу ще й на таке.

Відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

А частиною четвертою статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Втім позивач не подав ні до контролюючого органу, ні до суду відповідного письмового нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки з Квартири. Більше того, відповідні відомості (виділ частки Квартири) повинні бути відображені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дані якого є офіційними, та якими податковий орган зобов`язаний керуватися при визначенні сум податку, про що вже зазначено судом вище, а також у правовстановлюючих документах на Кватиру, чого у спірному випадку позивач жодними належними та допустимими доказами не довів.

Зауваження позивача стосовно того, що частка у Квартирі набута ним внаслідок реалізації права на безоплатну приватизацію, суд до уваги не бере, оскільки Податковий кодекс України не звільняє платника податків від обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі безоплатного набуття ним у власність об`єкта житлової нерухомості (об`єкта оподаткування). Тому вказана обставина жодного правового значення для вирішення цього спору не має.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що відповідач правомірно сформував позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкт житлової нерухомості квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 67,00 кв.м. у розмірі 210,00 грн, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 06 вересня 2022 року № 2-1303 є законним, з огляду на що підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14 червня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.