Справа № 200/1615/23
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Справа№200/1615/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у невиплаті заборгованості з виплати пенсії за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у сумі 127 164,27 грн,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати недоотриманої суми пенсії за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164 (сто двадцять сім тисяч сто шістдесят чотири) гривні 27 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку з 14 березня 2021 року в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.09.2022 року у справі № 200/3856/22 відповідачем проведено перерахунок його пенсії за період з 13.03.2021 року по 31.12.2022 року, за результатом чого утворилась заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 127 164,27 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 1813-552/Р-02/8-0500/23 від 08.02.2023 року було повідомлено, що кошти на виконання рішення суду нараховані і обліковуються в Головному управлінні. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік після його затвердження.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його конституційні права на гідне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1615/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/3856/22 від 23.09.2022 року, яке набрало законної сили 13.12.2022 року, зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.03.2021 року з зарахуванням до пільгового стажу відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 року на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем під землею та без урахування періоду заробітної плати з 01.02.2019 року по 28.02.2021 року включеної нульовим значенням. Головним управлінням виконано рішення суду та перераховано пенсію за віком ОСОБА_1 з 13.03.2021. Доплата згідно рішення суду за період з 13.03.2021 по 31.12.2022 склала 127 164,27 грн. Зазначає, що спірні правовідносини стосуються невиплати сум пенсії, які виникли на підставі виконаного відповідачем розрахунку на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Тобто, не стосуються щомісячної безспірної суми коштів пенсії. Натомість стосуються процедури виконання рішення суду, в якому не було зазначено дати, до якої відповідач повинен виконати відповідні зобов`язання.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий Красноармійським МВ УМВС України в Донецькій області 20 листопада 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.03.2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі №200/3856/22, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у включенні в розрахунковий період середньої заробітної плати ОСОБА_1 періоду з 01.02.2019 року по 28.02.2021 рік нульовим значенням та не зарахуванні до пільгового стажу відповідно до Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 на відокремленому підрозділі Шахта 1-3 Новогродівська державного підприємства Селидіввугілля в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем у шахті.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.03.2021 року з зарахуванням до пільгового стажу відповідно до Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 року на відокремленому підрозділі Шахта 1-3 Новогродівська державного підприємства Селидіввугілля в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем під землею та без урахування періоду заробітної плати з 01.02.2019 року по 28.02.2021 року включеної нульовим значенням.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року №200/3856/22 набрало законної сили 13.12.2022 року.

15 грудня 2022 року позивач звернувся через Веб-портал до відповідача з заявою про добровільне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року №200/3856/22.

Листом від 06.01.2023 року № 269-17394/Р-02/8-0500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатом розгляду звернення позивача від 15 грудня 2022 року повідомило про те, що ОСОБА_1 перераховано пенсію з 13.03.2021 з зарахуванням до пільгового стажу відповідно до Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 року на відокремленому підрозділі Шахта 1-3 Новогродівська державного підприємства Селидіввугілля в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем під землею та без урахування періоду заробітної плати з 01.02.2019 року по 28.02.2021 року включеної нульовим значенням. Зазначено, що розмір призначеної пенсії з 13.03.2021 становить 11 211,69 грн, з 01.03.2022 становить 11 346,69 грн. Доплата згідно рішення суду з 13.03.2021, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Також, ОСОБА_1 звернувся через Веб-портал до відповідача з заявою про виплату заборгованості з пенсійних виплат, яка утворилась на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року №200/3856/22.

Листом від 08.02.2023 року № 1813-552/Р-02/8-0500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатом розгляду звернення позивача повідомило про те, що в грудні 2022 року рішення суду Головним управлінням виконано відповідно до покладених судом зобов`язань в межах своєї компетенції в повному обсязі. Також, у листі зазначено, що управлінням проведено розрахунок заборгованості пенсії за період з 13.03.2021 по 31.12.2022, яка складає 127 164,27 грн. Кошти, на виконання рішення суду нараховані і обліковуються в Головному управлінні. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік після його затвердження.

На підтвердження обставин, які викладені у листі від 08.02.2023 року № 1813-552/Р-02/8-0500/23, відповідачем надано Довідку про суми нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 13.03.2021 року по 31.12.2022 року, відповідно до якої розмір невиплаченої пенсії становить 127 164,27 грн.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для невиплати відповідачем заборгованості з пенсії позивачу за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно статті 1 зазначеного Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Пунктом 9 частини 1 статті 16 Закону № 1058-IV встановлено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […] мають право на отримання пенсій.

За приписами статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-VI), пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Слід зауважити, що за своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах «Andrejeva v. Latvia» (App. № 55707/00, § 77) «Stummer v. Austria» (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес («Carson and Others v. the United Kingdom», App. № 42184/05, § 64, «Lakicervic and others v. Monte»).

У справі «Muller v. Austria» (App. 5879/72) на той час Європейська комісія з прав людини встановила, що коли особа робить обов`язкові внески до Пенсійного фонду, в неї виникає право власності на частку цього фонду.

Отже, у випадку призначення певній особі належним органом пенсії ця особа має право на своєчасне отримання цієї пенсії.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону № 1058-IV).

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду.

При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Разом з тим, відповідачем не наведено жодної норми Закону №1058-IV, що передбачає законність невиплати позивачу нарахованої суми заборгованості з пенсії.

Як встановлено судом, сума заборгованість з призначеної позивачу пенсії за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року складає 127 164,27 грн.

Водночас, слід зазначити, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у справі №200/3856/22 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у включенні в розрахунковий період середньої заробітної плати ОСОБА_1 періоду з 01.02.2019 року по 28.02.2021 рік нульовим значенням та не зарахування до пільгового стажу відповідно до Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 на відокремленому підрозділі Шахта 1-3 Новогродівська державного підприємства Селидіввугілля в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем у шахті та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.03.2021 року з зарахуванням до пільгового стажу відповідно до Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці періоду роботи з 01.07.2018 року по 28.02.2021 року на відокремленому підрозділі Шахта 1-3 Новогродівська державного підприємства Селидіввугілля в якості машиніста електровозу підземного з повним робочим днем під землею та без урахування періоду заробітної плати з 01.02.2019 року по 28.02.2021 року включеної нульовим значенням.

Питання про виплату нарахованої позивачу за наслідком розгляду цієї заяви пенсії не було предметом спору та, як наслідок, предметом розгляду в адміністративній справі № 200/3856/22.

Отже, спір щодо виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн. в межах справи №200/1615/23 розглядається в судовому порядку вперше, що спростовує доводи відповідача про те, що спірні правовідносини стосуються процедури виконання рішення суду.

У межах цієї справи, спірним питанням є право позивача на отримання заборгованості з пенсії.

Отже, відповідач не врахував ту обставину, що позивачем у цій справі заявлено позовні вимоги з інших підстав та обставин, що обґрунтовують звернення до суду.

Судом встановлено, що відповідач фактично визнає ту обставину, що пенсійні кошти за спірний період нараховані та обліковані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії, однак наполягає на тому, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік після його затвердження.

Суд не приймає до уваги вказані посилання відповідача, оскільки положеннями статей 9 та 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, зокрема, що пенсія за віком призначається та виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

При цьому, відсутність затвердженого бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних йому сум пенсій.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсійної виплати, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що невиплату пенсії позивачу за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Враховуючи наведені вище нормативно правові приписи суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання даної суми заборгованості з пенсії.

Що стосується обраного позивачем способу захисту у вигляді стягнення з відповідача сум, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Разом з цим, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно дост.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» («Hornsby v. Greece» («Горнсбі проти Греції»), § 40; «Scordino v. Italy» («Скордіно проти Італії») (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії («Burdov v. Russia» («Бурдов проти Росії»), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення («Hornsby v. («Горнсбі проти Греції»), § 41; «Kyrtatos v. Greece» («Кіртатос проти Греції»), §§ 31-32).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яке полягає у визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн., а також стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсійних виплат за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що позов подано через систему «Електронний суд». До позовної заяви долучено квитанцію від 16.04.2023 року № ТАСКОМБАНК про сплату судового збору у розмірі 1 271,64 грн.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, суд зазначає, що за подання цього позову позивачу з урахування коефіцієнту пониження слід було сплатити судовий збір у розмірі 1 017,31 грн. (1 271,64 х 0,8)

Таким чином, судовий збір у розмірі 1 017,31 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Щодо надміру сплаченого судового збору у розмірі 254,33 грн., суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсійних виплат за період з 13 березня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 127 164,27 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 017 ( одна тисяча сімнадцять гривень) 31 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 13 червня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В. Кочанова