Справа № 320/11228/23
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Бужак Н.П., Кобаля М.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Вищого антикорупційного суду Ногачевського Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду і направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.05.2023 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження ухвали суду першої інстанції, а клопотання про його поновлення визнано необґрунтованим.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 отримав 29.05.2023 о 15:04 в електронному кабінеті.

На виконання вимог згаданої ухвали Позивачем до суду направлено заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій останній просив визнати поважним та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду. Указана заява обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку в порушення норм КАС України не надсилалася, а направлення її копії на електронну пошту Позивача здійснено не у порядок та не у спосіб, встановлені процесуальним законом, що підтверджується численною практикою Верховного Суду.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 29.05.2023 про залишення апеляційної скарги без руху, ухвала суду першої інстанції прийнята 12.04.2023. Згідно відомостей Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ОСОБА_1 зареєстрований в підсистемі «Електронний суд», має електронний кабінет, згідно відомостей якого ухвала суду від 12.04.2023 у справі №320/11228/23 доставлена до електронного кабінету Позивача 13.04.2023 о 09:09. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 295 КАС України було 28.04.2023. Проте апеляційну скаргу направлено до суду апеляційної інстанції 18.05.2023, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху було наголошено, що посилання Апелянта на те, що копія рішення суду на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку не направлялася судова колегія оцінює критично, оскільки Вищою радою правосуддя затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи і з 05.10.2021 почали функціонувати окремі підсистеми ЄСІТС, а копія ухвали суду від 12.04.2023 відповідно до приписів ч. 7 ст. 18 КАС України була направлена та доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 13.04.2023, то відлік строку на апеляційне оскарження починається з наступного дня після доставлення документів до електронного кабінету й у суду першої інстанції був відсутній обов`язок щодо вручення указаного судового рішення в паперовій формі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.08.2022 у справі № 440/931/21, від 08.05.2023 у справі № 340/6531/21, від 16.05.2023 у справі № 620/11377/21.

Відтак доводи заяви про те, що у суду першої інстанції був наявний безумовний обов`язок з направлення на адресу Позивача копії оскаржуваної ухвали саме рекомендованим листом з повідомленням є помилковими.

Посилання Апелянта на практику Верховного Суду у справах №160/17604/20, №120/2583/21-а, №802/118/17-а (до початку ЄСІТС), №120/4298/21-а, №320/11945/20, №640/11616/21, №640/15282/20 (просто ел пошта і до ЄСІТС), №810/202/18 (до ЄСІТС), №560/9388/21, №640/24112/21, №560/5344/21, №600/267/21-а (до ЄСІТС), №380/8038/21, №460/2926/20 (до ЄСІТС), №260/1352/21, №160/9400/21, №240/8365/21, №240/18423/20, №279/1616/21, №509/3945/15-ц, №520/899/18 судова колегія відхиляє.

Ці справи не є подібними із справою №320/11228/23, оскільки у згаданих справах Верховний Суд визнав неналежним способом вручення судового рішення телефонограмою чи через застосунок «Viber» (справи №120/2583/21-а та №560/5344/21) та шляхом направлення на неофіційну електронну адресу (справи №160/17604/20, №120/4298/21-а, №320/11945/20, №640/11616/21, №640/15282/20, №560/9388/21, №640/24112/21, №260/1352/21, №160/9400/21, №240/18423/20). У справах №380/8038/21 та №240/8365/21 суд касаційної інстанції вказав на відсутність доказів доставки електронного листа на адресу електронної пошти, постанови у справах №802/118/17-а, №640/15282/20, №810/202/18, №600/267/21-а не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки вони виникли до початку функціонування ЄСІТС 05.10.2021, а рішення у справах №279/1616/21, №509/3945/15-ц, №520/899/18 стосуються застосування норм Цивільного процесуального кодексу України, а не КАС України.

У свою чергу, у межах спірних правовідносин матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований в підсистемі «Електронний суд» 01.04.2019, оскаржувана ухвала суду першої інстанції доставлена до його електронного кабінету 13.04.2023, а відтак, як було неодноразово наголошено вище, у Київського окружного адміністративного суду був відсутній обов`язок з направлення на адресу Позивача копії оскаржуваної ухвали у паперовому вигляді.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що надсилання судом процесуальних документів до Електронного кабінету учасника справи не позбавляє останнього права отримати копію судового рішення у паперовому вигляді судова колегія зауважує, що хоча таке право й закріплене у ч. 8 ст. 18 КАС України, однак подальше отримання копії судового рішення у паперовому вигляді не змінює момент, коли воно було вручено особі у розумінні п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України. У спірному випадку таким моментом є доставлення копії ухвали суду від 12.04.2023 до Електронного кабінету ОСОБА_1 13.04.2023.

Посилання Позивача на передбачені процесуальним законом альтернативні способи комунікації з судом - у паперовій та в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а відтак наявність в останнього законних сподівань на комунікацію суду з ним саме у паперовій формі, судова колегія вважає помилковим, оскільки законодавець не ставить у залежність право суду направляти документи учасникам справи за допомогою підсистеми «Електронний суд» від форми звернення до нього.

Викладене свідчить також і про незастосовність до спірних правовідносин позицій Великої Палати Верховного Суду у справах №460/14053/21, 9901/335/20, №9901/82/21, №9901/76/21 та Верховного Суду у справах №2340/4648/18, №520/20958/18.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 12.04.2023. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових випадках і лише за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Указану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі № 160/7019/20.

У постанові від 19.05.2021 у справі №580/1225/20 Верховний Суд підкреслив, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, в тому числі процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Указана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 у справі № 620/4510/20.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Вищого антикорупційного суду Ногачевського Віктора Вікторовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль