Справа № 560/5989/23
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5989/23
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та такими, що прийняті з порушеннями чинного законодавства України, а також скасувати рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області: від 22.03.2023 №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію"; від 22.03.2023 №4716 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321. Зобов`язати Управління ДМС України в Хмельницькій області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування вищезазначених рішень, а також ввести відповідну Інформацію до інших державних обліків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином російської федерації (закордонний паспорт громадянина російської федерації 65 №7168042 від 19.11.2018 терміном дії до 19.11.2023, орган, що видав документ - МВС 0800).

27 вересня 2019 року, позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну №9109 відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію". На підставі наданого дозволу 04.10.2019 позивачу було оформлено посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 терміном дії до 03.10.2029

Відповідно до рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 04 травня 2020 року, позивач ОСОБА_2 , набув громадянство України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та являвся громадянином України. 05 червня 2020 року його було документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_2 терміном дії до 04 травня 2022 року.

З незалежних підстав у позивача не було можливості виконати зобов`язання про припинення протягом двох років з моменту набуття громадянства України громадянства російської федерації та повноцінно отримати паспорт громадянина України.

28 березня 2023 року позивач отримав рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 22.03.2023 №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 22.03.2023 №4716 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що з моменту прийняття вказаного рішення позивач набув громадянство України за територіальним походженням та не міг перебувати у двох правових статусах: "громадянина України" та "іноземця". Під час подання заяви про набуття громадянства України Позивач разом з іншими необхідними документами подав відповідачу зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити своє попереднє громадянство російської федерації.

Позивач на виконання вимог чинного законодавства України зобов`язаний був подати документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до УДМС у Хмельницькій області протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а саме: з 04.05.2020 до 04.05.2022. Втім, протягом встановленого двохрічного терміну позивач не виконав зобов`язання про припинення іноземного громадянства від 04.05.2020.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну з метою постійного проживання та, 07.06.2019, звернувся до УДМС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

27.09.2019 громадянину російської федерації ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" та 04.10.2019 документовано посвідкою на постійне проживання серії № НОМЕР_1 (орган видачі 6801) з терміном дії 03.10.2029.

ОСОБА_1 04.05.2020 набув громадянство України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" (лист ВПГПРЕ УДМС в Хмельницькій області від 20.03.2023 №6801.2.1/3683-23). Відповідно до вказаного листа позивач, на момент та після прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України, проживав на території України на підставі посвідки на постійне проживання.

З`ясування факту перебування позивача в громадянстві України стало підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання.

Відповідачем 22.03.2023 прийнято рішення №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". 22.03.2023 рішенням Управління №4716, на підставі пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянина російської федерації ОСОБА_1

Не погоджуючись з такими рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон №2491).

Згідно ст.3 Закону №2491, правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Закону №2491 дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №1983). Вказаний порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 21 Порядку №1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом першим пункту 23 Порядку №1983 визначено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Аналіз статті 12 Закону України "Про імміграцію", якою визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію, та абзацу першого пункту 23 Порядку №1983 дозволяє дійти висновку, що пояснення іммігранта з таких питань можуть не мати значення для прийняття остаточного рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та стосуються лише випадків розгляду подання щодо скасування дозволу на імміграцію, коли

ініціатором такого скасування є інший орган. Крім того, законодавством не передбачено відповідальність за надання недостовірної інформації під час отримання таких пояснень, а також не встановлено форму та порядок отримання таких пояснень. Вказане спростовує факти наведені позивачем про те, що відповідач повинен був запросити позивача для надання пояснень, відповідно до пункту 23 Порядку №1983, адже вказаний пункт стосується випадків, коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган. В даній справі ініціатором скасування дозволу на імміграцію є відповідач.

Згідно п.3 ч.3 ст.4 Закону №2491, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Суд зазначає, що на виконання пункту 10.3 Протоколу засідання колегії ДМС України №1/КС від 17.02.2023, затвердженого наказом ДМС України від 27.02.2023 №43 проведено моніторинг осіб, які на момент прийняття рішення про набуття громадянства України (у період з 01.01.2019 по 01.02.2023) проживали на території України на підставі посвідок на постійне проживання і яким не було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну у зв`язку з набуттям громадянства України.

Згідно листа ВПГПРЕ УДМС в Хмельницькій області №6801.2.1/3683-23 від 20.03.2023 було встановлено, що 04.05.2020 ОСОБА_1 набув громадянство України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до абзаців 2,3,5 статті 1 Закону №2491 імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно п. 6, 15 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Суд встановив, що 04.05.2020 ОСОБА_1 набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2491.

Відповідачем видано довідку про реєстрацію особи громадянином України на підставі якої оформлено останньому тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 від 05.06.2020 терміном до 04.05.2022.

Отже, позивач з моменту прийняття вказаного рішення набув громадянство України за територіальним походженням та не міг перебувати у двох правових статусах: "громадянина України" та "іноземця".

Крім того, позивач під час подання заяви про набуття громадянства України разом з іншими необхідними документами подав відповідачу зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити своє попереднє громадянство російської федерації.

Позивач на виконання вимог чинного законодавства України зобов`язаний був подати документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до УДМС у Хмельницькій області протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а саме: з 04.05.2020 до 04.05.2022.

Однак, протягом встановленого двохрічного терміну позивач не виконав зобов`язання про припинення іноземного громадянства від 04.05.2020.

Суд встановив, що дозвіл на імміграцію в Україну від 27.09.2019 №9109 виданий громадянину російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 був дійсний до 27.09.2020 року, а тому з 28.09.2020 втратив свою чинність.

Досліджуючи оскаржуване рішення відповідача від 22.03.2023 №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , суд встановив, що Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області фактично скасувало дозвіл від 27.09.2019 №9109, який станом на момент винесення оскаржуваного рішення втратив свою чинність, а тому у відповідача не було підстав для винесення рішення про скасування дозволу, який втратив дію.

Таким чином, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення від 22.03.2023 №0230, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про скасування рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 22.03.2023 №4716 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину російської федерації ОСОБА_1 , суд враховує наступне.

Суд встановив, що посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 27.09.2019 №9109.

Оскільки, вказаний дозвіл був дійсним до 27.09.2020 року, про що в ньому зазначено, а тому посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана громадянину російської федерації ОСОБА_1 є недійсною.

Отже, Управління ДМС України в Хмельницькій області правомірно прийняло рішення від 22.03.2023 №4716 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину російської федерації ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, частиною 2 вказаної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не спростував позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 22.03.2023 №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , а позивач підтвердив правомірність заявлених позовних вимог в цій частині, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління ДМС України в Хмельницькій області від 22.03.2023 №0230 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. Грушевського, 87,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя О.П. Шевчук