Справа № 420/10825/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці ВП Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 серпня 2022 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці ВП Держмитслужби, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 500500/2022/200130/1 від 29.06.2022, прийняте Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 500500/2022/000323 від 29.06.2022, прийнята Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

Позовні вимоги ТОВ «ОДЄТЕКС» обґрунтовує тим, що між ним та «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V.» (країна Німеччина), яке також є - безпосереднім виробником товару, ще 23.01.2020 було укладено контракт № ОХ-230120 щодо поставки товару «полімери етилену первинних формах: поліетилен низького тиску, гранульований, марка HOSTALEN». 07.06.2022 між позивачем та компанією «BASELL SALES & MARKETING COMPANY В.V.» (країна - Німеччина) було погоджено та підписано чергове доповнення до контракту № ОХ-230120 від 23.01.2020, а саме: додаток № 11, згідно з яким ТОВ «ОДЄТЕКС» купує, а компанія «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V» продає товар «Hostalen АСР 7740 F3», у кількості 44 000,00 кг, загальною вартістю 78 320,00 євро. Того ж дня, 07.06.2022 позивачем була оплачена вартість поставки відповідної партії товару, згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті № 48. 28.06.2022 декларантом ТОВ «ОРІКС ЮГ», що діє в інтересах ТОВ «ОДЄТЕКС», за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UA500500/2020/018793 до митного оформлення було заявлено товар: «Полімер етилену в первинних формах (гранульований), марка HOSTALEN АСР 7740 F3-22000 кг, партія ВС1547201 - питома густина 0,946г/см3, показник текучості розплаву (ПТР) 1,60 грам /10 хвилин при навантаженні 5,0 кгс згідно сертифіката виробника 3.1 Використовується у власному виробництві екструзійних матеріалів. За способом пакування не призначений для роздрібної торгівлі (мішки по 25 кг) Торгівельна марка HOSTALEN». - Виробник «ВАSELL SALES & MARKETING COMPANY B.V.», країна виробництва DE». Митну вартість товару було визначено за першим методом за ціною договору.

29.06.2022 позивачем було одержано рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200130/1, в якому зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, ознаки підробки та не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема: 1) відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Відповідно до фото товару, зроблених під час митного огляду, вантаж надійшов упакованим. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) згідно прайс листа виробника від 03.06.22 б.н. комерційна пропозиція щодо ціни товару дійсна до 15.06.22, але до митного оформлення надано рахунок-фактуру № від 21.06.22. Фактично передоплату здійснено за кількість товару вказаного в рахунку-проформі від 07.06.2022 № а заявлено до митного оформлення товар згідно рахунку-фактури № та доповнення до контракту №11 від 07.06.22.

Позивач наголошує на тому, що у складі митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за МД № UA500500/2022/018793 від 28.06.2022 вже включені витрати на упаковку, а також інші витрати, що покладаються на продавця та є контрактною вартістю товарів. Зазначені митним органом сумніви жодним чином не спростовують правильність визначення митної вартості за основним методом, а лише вказують на неуважність посадових осіб митниці щодо наданих документів.

Відповідно до комерційної пропозиції, отриманої від продавця 03.06.2022 р., ціна товару визначена в розмірі 1780 євро за 1 тонну. Така пропозиція була дійсна до 15.06.2022 р. 07.06.2022 р. між ТОВ «ОДЄТЕКС» та BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V. було укладено додаток № 11 до договору № ОХ-230120 від 23.01.2020 р., в якому сторони визначили, що Продавець купує 44000 кг товару на загальну суму 78320 євро. Того ж дня Продавцем було виписано рахунок-проформу № на загальну кількість товару - 44 000 кг (44 т). ТОВ «ОДЄТЕКС» в листі від 29.06.2022 підтверджує, що відповідно до комерційної пропозиції Продавця, яка діяла до 15 червня 2022 року включно, в рамках визначеного строку, а саме 07.06.2022 між компаніями було укладено відповідний додаток № 11 до договору. 21.06.2022 експортером було виписано позивачу рахунок-фактуру № на 22 000 кг (одна машина місткістю 22 т.) відповідною вартістю 39160 євро на цю партію товару, яка заявлена до митного оформлення згідно з МД № UA500500/2022/018793 від 28.06.2022. На користь ТОВ «ОДЄТЕКС» поставлено не одразу 44 000 кг товару, а лише половину від обсягу, узгодженого сторонами за додатком № 11, а саме 22 000 кг (перша машина з загальних двох по 22 т. кожна). Оскільки умовами оплати товару є 100% передплата, то декларантом надано документи на підтвердження оплати саме загального обсягу товару - у розмірі 44 000 кг товару відповідно до додатку № 11 від 07.06.2022 р. до договору № ОХ-230120.

Вважаючи спірне рішення митного органу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Справа 05.08.2022 була розподілена на суддю Глуханчука О.В.

Ухвалою судді від 10.08.2022 позовну заяву ТОВ «ОДЄТЕКС» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку статті 262 КАС України.

01.09.2022 до суду надійшов (вх..№ЕС/3494/22) відзив Одеської митниці на позовну заяву ТОВ «ОДЄТЕКС» з проханням відмовити у задоволенні позову. Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) № UA500500/2022/018793 від 28.06.2022 містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. За допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час, експорту товарів, є більшим та становить: по товару №1 2.29 дол. США за кг ваги нетто (МД від 27.04.2022 №UA500500/2022/009897). У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2022/200130/1 від 29.06.2022. Враховуючи вищевикладені причини, та положення частини 6 статті 54, ч. 1, 2, 3 статті 256 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, Одеською митницею була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/000323 від 29.06.2022 та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № UA500500/2022/019044 від 29.06.2022 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI. Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 36 374,84 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

09.09.2022 до суду надійшла (вх..№28630/22) відповідь позивача на відзив. Пунктом 2 договору № ОХ- 230120 від 23.01.2020, укладеного між ТОВ «ОДЄТЕКС» та «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V.», прямо зазначено, що ціна продуктів включає вартість упаковки та маркування відповідно до п. 6 такого договору. Крім того, в тексті додатку № 11 від 07.06.2022 до договору № ОХ-230120 від 23.01.2020 прямо передбачено, що пакування (упаковка) має бути наступним: мішки по 25 кг на палетах по 1375 кг кожна, обгорнута термоусадковою плівкою. Таким чином, товар надійшов упакованим, оскільки це було прямо передбачено документами між позивачем та його постачальником, в змісті яких так само прямо зазначено про те, що вартість такої упаковки та нанесеного маркування включається в ціну товару. ТОВ «ОДЄТЕКС» додатково просить звернути особливу увагу на те, що коригування митної вартості можливе виключно у випадку, коли перевірка митницею числових значень заявленої митної вартості не підтвердила достовірності відомостей, наданих імпортером. Втім, відомості про вартість товару, зазначені в рахунку-проформі від 07.06.2022 р. № та рахунку-фактурі № від 21.06.2022 виробника товару, є ідентичними та становлять ціну в розмірі 1780 євро за 1 тонну. TOB «ОДЄТЕКС» пояснює очевидність та простоту алгоритму протікання зовнішньоекономічних відносин з компанією «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B..» та хронологію отримання відповідних документів:

- позивач запитав від виробника актуальні ціни на товар і отримав комерційну пропозицію (прайс-лист) виробника, датовану 03.06.2022, із застереженням про те, що така пропозиція є дійсною до 15.06.2022,

- позивач погоджується замовити 44 000 кг (дві машини по 22 т) товару на загальну суму 78 320 євро, тобто за ціною в розмірі 1780 євро за 1 тонну,

- 07.06.2022 позивач, як покупець, та виробник «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V.», як продавець, укладають і підписують додаток № 11 до договору № ОХ-230120 від 23.01.2020, в якому сторони викладають ті ж самі домовлені умови угоди,

- 07.06.2022 позивач, на підставі визначеної угоди, отримує від виробника загальний рахунок-проформу № , який оплачує в цей же день відповідно до платіжного документа № 48 у межах умов додатку № 11 до договору № ОХ-230120 від 23.01.2020, тобто купуючи 44 000 кг (дві машини по 22 т) товару на загальну суму 78 320 євро, за ціною в розмірі 1780 євро за 1 тонну.

Відправляючи одну з таких двох машин товару на користь позивача, виробник видає рахунок-фактуру № від 21.06.2022, який як документ підтверджує факт оплати відповідного товару, є супровідним документом, але головним чином лише додатково засвідчує те, що вартість товару становить 1780 євро за 1 тонну (відповідно, 22 т. = 39160 євро). За визначених обставин, припущення Одеської митниці про те, що це є свідченням розбіжностей у наданих до митного оформлення документах спростовуються, зокрема тим, що однаковість ціни товару, навпаки, свідчить на користь ТОВ «ОДЄТЕКС» - доводить правильність визначення позивачем митної вартості імпортованої продукції.

16.11.2022 до суду надійшло клопотання (вх..№35654/22) позивача про приєднання додаткових доказів та розподіл судових витрат у справі.

28.11.2022 до суду надійшло клопотання (вх..№ ЕС/5628/22) відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 420/10825/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці.

Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 №271 справу №420/10825/22 було призначено до повторного автоматичного розподілу, за результатами якого 13.03.2023 головуючою суддею визначено Скупінську О.В.

Ухвалою судді від 21.03.2023 було прийнято до провадження адміністративну справу № 420/10825/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці ВП Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови та залишено без руху з наданням строку на усунення виявлених недоліків шляхом надання нотаріально засвідчених перекладів доданих до позовної заяви документів, що складені іноземною мовою.

31.03.2023 до суду від позивача надійшло доповнення (вх..№10034/23) до клопотання про розподіл судових витрат у справі, а саме позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати в загальному розмірі 12501,00 грн, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 2481,00 грн та вартості професійної правничої допомоги АО «СІ.Е.Л.Е.С» в розмір 10020,00 грн.

Ухвалою від 05.04.2023 вирішено продовжити розгляд справи №420/10825/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» до Одеської митниці ВП Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови. Розпочати розгляд справи №420/10825/22 спочатку.

Ухвалою суду від 05.06.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 14.06.2023 продовжено розгляд справи №420/10825/22.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що 23.01.2020 між компанією «Basell Sales & MarketingCompany B.V.» (Нідерланди) (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс Лтд» (Покупець) укладено договір №ОХ-230120 купівлі-продажу (а.с.24-37), за умовами якого продавець зобов`язується продати та поставити, а покупець зобов`язується придбати та прийняти полімери, що поставляються у відповідності з умовами, викладеними в цьому договорі.

Згідно з пунктом 2 Договору, ціна Продуктів вказується в Додатках в євро за 1 метричну тонну (МТ). Ціна Продуктів включає вартість упаковки та маркування відповідно до пункту 6 цього Договору.

Умови та терміни поставки, погоджені Продавцем та Покупцем, будуть тлумачитися на основі Incoterms 2010 (Міжнародні правила тлумачення Торгових термінів) або його наступних виданнях. Особливі умови доставки Продуктів будуть визначені в Додатках (п.5.1)

Згідно з експортною митною декларацією MRN22DE84Е4, умови поставки FCA (франко-перевізник).

З метою митного оформлення товарів позивачем для підтвердження їх митної вартості 28.06.2022 декларантом ТОВ «ОРІКС ЮГ», що діє в інтересах ТОВ «ОДЄТЕКС», за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UA500500/2020/018793 було заявлено товар: «Полімер етилену в первинних формах (гранульований), марка HOSTALEN ACP 7740 F3-22000 кг, партія ВС1547201 питома густина 0,946г/см3, показник текучості розплаву (ПТР) 1,60 грам/10 хвилин при навантаженні 5,0 кгс згідно сертифіката виробника 3.1. Використовується у власному виробництві екструзійних матеріалів. За способом пакування не призначений для роздрібної торгівлі (мішки по 25 кг). Торгівельна марка HOSTALEN». - Виробник «BASELL SALES & MARKETING COMPANY B.V.». Умови поставки: FCA. Митну вартість товару визначено за ціною договору (а.с.41).

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав наступні документи:

1) сертифікат якості виробника 3.1 від 21.06.2022 р.;

2) рахунок-проформа № від 07.06.2022 р.;

3) рахунок-фактура (інвойс) № від 21.06.2022 р.;

4) автотранспортна накладна № 000943 від 22.06.2022 р.;

5) платіжне доручення № 48 від 07.06.2022 р.;

6) рахунок-фактура № 583 від 22.06.2022 про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги;

7) довідка про транспортні витрати № 22062022 від 20.06.2022;

8) комерційна пропозиція (прайс-лист) виробника від 03.06.2022;

9) доповнення № 11 від 07.06.2022 до контракту № ОХ-230120 від 23.01.2020;

10) контракт № ОХ-230120 від 23.01.2020 ;

11) договір про надання послуг митного брокера № СМ-28 від 24.02.2015;

12) заявка № 2003 od від 20.06.2022 про перевезення;

13) довідка ТОВ «ОДЄТЕКС» про склад товару до інвойсу № від 21.06.2022 ;

14) експертний висновок № 01/02/21 від 12.02.2021;

15) Лист ТОВ «ОДЄТЕКС» від 27.06.2022 щодо ціни партії товару;

16) митна декларація країни відправлення MRN22DE8484 від 21.06.2022.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Судом встановлено, що під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з вищевказаними митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності.

Відповідачем було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/000323 (а.с.71).

29.06.2022 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200130/1, у зв`язку з чим митна вартість оцінюваних товарів була визначена за резервним методом.

Так, у оскаржуваному рішенні зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що документи, подані декларантом до митного оформлення, не можуть бути використані для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів з наступних підстав:

1) відповідно до пп.в) п1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Відповідно до фото товару, зроблених під час митного огляду, вантаж надійшов упакованим. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) згідно прайс листа виробника від 03.06.22 б.н. комерційна пропозиція щодо ціни товару дійсна до 15.06.22, але до митного оформлення надано рахунок-фактуру № від 21.06.22. Фактично передоплату здійснено за кількість товару вказаного в рахунку-проформі від 07.06.2022 № , а заявлено до митного оформлення товар згідно рахунку-фактури № та доповнення до контракту №11 від 07.06.22.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення та картки відмови Миколаївської митниці про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з п. 23, п. 24 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень МК України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до ч.3 ст.54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст. 59 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Так, судом встановлено, що оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, якщо такі витрати (складові митної вартості) не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Повертаючись до положень Договору від 23.01.2020, суд звертає увагу відповідача на пункт 5 Договору: Ціна Продуктів вказується в Додатках в євро за 1 метричну тонну (МТ). Ціна Продуктів включає вартість упаковки та маркування відповідно до пункту 6 цього Договору.

Отже, за умовами зовнішньоекономічного контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, у зв`язку з чим згідно з положеннями підпункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.01.2019 у справі № 815/6794/17 та у справі № 160/8775/18 від 18.12.2019, що враховує суд в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 по справі №1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Щодо виявлених митним органом розбіжностей в документах по яким була здійснена передоплата з документами, що надані на підтвердження митної вартості товару, суд, ретельно дослідивши матеріали справи, погоджується з доводами позивача щодо відсутності невідповідностей та розбіжностей в товарі та його вартості, мають місце лише комерційні відносини двох суб`єктів господарювання на встановлених між собою умовах.

В той же час, суд критично відноситься до фактичного ігнорування митним органом пояснень позивача з цього приводу та його намагань довести відсутність якихось розбіжностей.

Таким чином суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення та картка відмови, прийняті Одеською митницею, є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви у сумі 4962,00 грн

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» судового збору у розмірі 4962,00 грн.

Позивачем в позовній заяві зазначено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмір яких, з урахуванням доповнень від 31.03.2023, становлять 10020,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

Як вже було зазначено вище, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18.

На підтвердження обґрунтованості витрат на правничу допомогу до суду, серед іншого, надано копію Договору №56 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.82) укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «СІ.ЕЛ.ЕС», Додаткової угоди № 7, Акту прийому-передачі (акат-рахунок), Платіжне доручення №12206 від 01.08.2022, Додаткова угода №7/1 згідно з якою Сторони погодили, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання по справі встановлюється в фіксованій сумі та складає 10 020,00 (десять тисяч двадцять) гривень і включає транспортні та інші накладні витрати, в том числі витрати на переклад документів, які будуть потрібні для виконання доручення Клієнта за даною Додатковою угодою.

Згідно з платіжним дорученням №1151 від 23.03.2023 витрати адвокатське об`єднання «СІ.ЕЛ.ЕС» сплатило 2520,00 грн за переклад документів, що складені іноземною мовою та додані до матеріалів позову.

Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

В своїх запереченнях щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, Одеська митниця зазначила, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 7 500 грн. становить 3,02 прожиткових мінімумів на працездатних осіб з 1 січня 2022 року, або 1,15 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 191 годин роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 7500 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу заявника на те, що понесені позивачем судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи.

Таким чином враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте на користь позивача, нескладність справи, наявність сталої судової практики, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача заяв до суду, їх складність та об`ємність, суд вважає, що сума витрат вказана заявником є завищеною, відтак, на засадах співмірності та справедливості на користь позивача підлягає стягненню 5520,00 грн понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвокатського об`єднання «СІ.ЕЛ.ЕС».

Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.01.2021 у справ №280/2635/20.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ТОВ «ОДЄТЕКС» відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5520,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA 500500/2022/200130/1 від 29.06.2022, прийняте Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA 500500/2022/000323 від 29.06.2022, прийнята Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

Стягнути з Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» суму сплаченого судового збору у розмірі 4962,00 грн.

Стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь ТОВ «ОДЄТЕКС» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5520,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЄТЕКС» (65010, м. Одеса, вул. Бригадна, 131, );

Відповідач - Одеська митниця ВП Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА