Справа № 320/3218/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року № 320/3218/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі позивачу паспорта громадянина України;

- зобов`язати відповідача видати позивачу паспорт громадянина України.

Ухвалою суду від 15.02.2023р. позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунула недоліки заяви.

В подальшому ухвалою суду відкрито провадження у справі №320/3218/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що набула громадянство України та звернулась до відповідача із заявою про отримання паспорта громадянина України без довідки про вихід з громадянства рф, на що отримала відмову, яка мотивована неподанням документа про припинення іноземного громадянства, який видається уповноваженим органом рф. Позивач вказує на протиправність такої відмови, позаяк отримати запитуваний документ у позивача немає можливості у зв`язку із вторгненням російських військ та територію України та розривом дипломатичних відносин між Україною та рф.

За змістом поданого до суду відзиву на позовну заяву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для видання позивачу паспорта громадянина України, оскільки останньою не надано належних доказів стосовно припинення ним громадянства рф чи наявності причин, за яких позивач не може отримати документ про припинення громадянства. Представник вказує, що позивач не виконала своє зобов`язання про припинення громадянства рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку із чим їй було видане тимчасове посвідчення громадянина України від 29.09.2021р. серії НОМЕР_1 строком дії до 29.07.2023р.

Водночас, з отриманням тимчасового посвідчення громадянина України позивач зобов`язалась протягом 2 років припинити громадянство рф відповідно до вимог ЗУ «Про громадянство України», а якщо протягом двох років позивач не надасть документи про підтвердження припинення громадянства іншої держави, рішення про оформлення набуття громадянства України щодо неї буде скасовано відповідно до ст. 21 ЗУ «Про громадянство України».

На виконання наведених вимог позивачем було подано до посольства рф в Україні заяву про вихід з громадянства рф. Заяву прийнято до розгляду посольством 22.12.2021р., що підтверджується наявною у справі довідкою №269100492.

Втім відповіді на вказану заяву позивач не отримала.

29.12.2022р. позивач звернулась до відповідача із електронним зверненням про отримання паспорту громадянина України без довідки з посольства про вихід з громадянства рф.

Листом відповідача від 21.01.2023р. за вих. №Ф-12761-2264279-23 позивача повідомлено про відсутність підстав для задоволення її заяви, оскільки паспорт гр. України видається замість тимчасового посвідчення після подання документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо видачі позивачу паспорта громадянина України, остання звернулась до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1 Закону України "Про громадянство України" громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Приписами ст.6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Положеннями ч.5 ст.8 Закону України "Про громадянство України" визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Водночас, приписами ч.1 ст.1 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Приписами абз.12 ст.1 Закону України "Про громадянство України" визначено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач 29.07.2021р. набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Відповідачем було оформлено відповідне тимчасове посвідчення громадянина України.

Також, як вказано позивачем, нею до відповідача було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Суд зазначає, що порядок розгляду питань громадянства російської федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства рф, затвердженим 14.11.2002р. №1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства російської федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства російської федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства рф.

Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства російської федерації не допускається.

Під час розгляду справи було встановлено, що строк, до якого позивач мала би надати до відповідача документ на підтвердження припинення громадянства рф, спливає у липні 2023р.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, з 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р., який діє по теперішній час.

Водночас, всі дипломатичні відносини з рф розірвано.

В матеріалах справи міститься довідка посольства рф в Україні №269100492 про прийняття 22.12.2021р. до розгляду заяви позивача про вихід з громадянства рф.

Станом на момент звернення позивача до суду, відповіді на свою заяву вона так і не отримала.

У позовній заяві вказано, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, вона позбавлена можливості надання відповідачу документа про припинення громадянства рф.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що приписами ч. 4 ст. 8 Закону України "Про громадянство" визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.

Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Втім, за результатами дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що позивач не подавала на розгляд відповідачу декларацію про відмову від іноземного громадянства, в той час як обмежилась поданням електронного звернення до ДМС України, в якому просила видати довідку про підтвердження громадянства України без довідки з посольства про вихід з громадянства рф.

Встановлені судом обставини свідчать на користь висновку про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України, адже з огляду на неподання позивачем до ДМС України ані документа на підтвердження припинення іноземного громадянства (у даному випадку громадянства рф), ані декларації про відмову від іноземного громадянства, надання позивачу паспорта гр. України за таких обставин свідчило би про пряме порушення вимог приписів частини 4 ст. 8 ЗУ "Про громадянство" та пункту 119 Порядку №215.

Отже, відмовляючи позивачу у видачі паспорта громадянина України листом від 21.01.2023р., відповідач діяв у межах, визначених чинним законодавством.

У силу норм частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено, не передбачено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України (; 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.