Справа № 580/1615/23
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1615/23 Суддя першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на прийняте у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Уманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2 ) з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - Відповідач-1, Управління ДМС в Черкаській області), Уманського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі - Відповідач-2, Уманський відділ УДМС в Черкаській області) про:

- визнання протиправними дій Уманського відділу УДМС в Черкаській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання УДМС в Черкаській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №806/3265/17 неможливість отримання паспорта у формі книжечки чинним законодавством не передбачено, відсутність паспорту громадянина України з 14 років перешкоджає особі у реалізації її гарантованих Конституцією України прав та свобод, а спосіб захисту порушених прав має бути ефективним і таким, що спрямований на досягнення бажаного особою результату.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що нормами Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не передбачено такого документа як «паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року», приписи його статті 21 закріплюють обов`язок при досягнення особою 14-річного віку отримати паспорт у вигляді картки, а положення ст. 14 цього Закону, на який посилається суд першої інстанції, визначають лише форму документа залежно від обсягу інформації, яка до нього вноситься. Окремо зауважує, що всупереч висновків суду паспорт у вигляді книжечки зразка 1994 року можливо видати особі лише при досягненні нею 16 років.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, якій надійшли 31.05.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що аргументи апеляційної скарги про те, що недосягнення дитиною 16-річного віку є перешкодою для отримання нею паспорту громадянина України у вигляді книжечки є безпідставними, оскільки обов`язок отримати паспорт при досягненні 14 років встановлено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а відсутність такого документа перешкоджає особі у реалізації своїх конституційних прав. Підкреслює, що невідповідність підзаконних актів згаданому Закону не може створювати перешкоди в отриманні особою паспорту громадянина України зразка 1994 року.

Відзиву на апеляційну скаргу від Відповідача-2 не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Уманського відділу УДМС у Черкаській області із заявою про видачу паспорта (а.с. 51). Крім того, у заяві від 17.01.2023 законний представник Позивача - її батько ОСОБА_1 просив разом із ОСОБА_2 оформити та видати паспорт громадина України зразка 1994 року (а.с. 47-48).

Листом від 28.01.2023 №7113-113/7113.1-23 Уманський відділ УДМС в Черкаській області повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки, оскільки видача документа, що посвідчує особу, неможлива без обробки персональних даних особи, судове рішення у справі №806/3265/17 є індивідуальним актом, а тому не може поширюватися на Позивача, а нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, передбачено можливість видачі паспорту у виді книжечки після досягнення особою 16-річного віку (а.с. 54).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 8, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 19, 22, 32 Конституції України, ст. ст. 13, 14, 21 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ст. ст. 2, 6 Закону України «Про захист персональних даних», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі - Положення №2503-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» (по - Постанова № 302), а також з огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 і Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 у справі №420/5353/20, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність права у ОСОБА_2 , яка досягла 14 років, на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, якому кореспондує обов`язок УДМС в Черкаській області його оформити і видати.

З такою позицією суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Питання стосовно права особи на отримання паспорта України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ у зв`язку з ненаданням нею згоди на обробку персональних даних було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, за результатами розгляду якої 19.09.2018 була прийнята постанова у справі № 806/3265/17.

У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» на відміну від норм Положення № 2503-XII (також чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 визначені наступні ознаки типових справ:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Вказано, що висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення № 2503-ХІІ.

На переконання судової колегії та з урахуванням встановлених вище обставин, сторони та заявлені у межах справи №580/1615/23 позовні вимоги містять визначені Верховним Судом ознаки типової справи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20.

Відтак, судова колегія зауважує, що з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19.08.2018 у зразковій справі №806/3265/17, щодо якої справа №580/1615/23 в частині наявності в особи права на отримання паспорту громадянина України у вигляді книжечки відповідає ознакам типової, Черкаський окружний адміністративний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 має право на отримання паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки, а тому викладена у листі від 28.01.2023 №7113-113/7113.1-23 відмова Уманського відділу УДМС в Черкаській області є протиправною у цій частині.

На можливість поширення згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду на спірні правовідносини вказано й у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №420/5353/20.

Поряд з іншим, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірним у цій справі є також питання віку, з якого має видаватися паспорт у формі книжечки, ураховуючи приписи ст. 21 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», якими встановлено обов`язок громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України, а приписами Положення № 2503-ХІІ передбачено отримання паспорта з 16-річного віку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 (далі - Постанова № 398) внесено зміни до пункту 3 Постанови № 302 шляхом доповнення його абзацом такого змісту: «Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.».

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок № 456).

Згідно п. 1 Тимчасового порядку № 456 останній розроблений відповідно до Постанови № 302, Постанови № 398, Положення №2503-XII, визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно п. 2 Тимчасового порядку № 456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Пунктом 3 указаного Тимчасового порядку передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС), зокрема, особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

За правилами пунктів 4, 5 Тимчасового порядку № 456, оформлення і видача паспорта здійснюються протягом 30 календарних днів з дня подання особою до територіального підрозділу ДМС заяви та документів для оформлення і видачі паспорта. Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи.

Отже, як і Положення №2503-ХІІ, так і Тимчасовий порядок № 456 визначають шістнадцятирічний вік для оформлення та видачі паспорта.

Водночас, з урахуванням приписів ч. ч. 2, 3 ст. 7 КАС України до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», який має вищу юридичну силу, ніж Положення № 2503-ХІІ та Тимчасовий порядок.

До того ж, саме указаним Законом встановлено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України.

Верховний Суд у постанові від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20 звернув на те, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Тому, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, може створювати перешкоди у реалізації позивачкою своїх громадянських прав.

У подальшому, аналогічна правова позиція була викладена у вже згаданій вище постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 420/5353/20. Крім того, у постанові від 17.05.2023 у справі № 420/12574/21 суд касаційної інстанції за аналогічних обставин та правового регулювання

прийшов до висновку про необхідність зобов`язати територіальний орган ДМС України оформити та видати фізичній особі, яка досягла чотирнадцятирічного віку, паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на сталу позицію Верховного Суду щодо застосування указаних правових норм в аналогічних за змістом правовідносинах, судова колегія зважаючи на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, обґрунтованих аргументів проти чого в апеляційній скарзі не наведено.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.