Справа № 600/1524/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/1524/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Ванчиковецької сільської ради № 12-20/22 від 21.09.2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами села Костичани на території Ванчиковецької сільської ради, Чернівецького району, Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий №:04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Ванчиковецьку сільську раду затвердити погоджений проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 розташованої за межами села Костичани на території Ванчиковецької сільської ради, Чернівецького району, Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий №:04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- стягнути з Ванчиковецької сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Ухвалою суду від 24 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи.

В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням від 14 квітня 2022 року, яке набрало законної сили, у справі №600/5692/21-а скасовано рішення Ванчиковецької сільської ради №1256-07/21 від 11 червня 2021 року та зобов`язано Ванчиковецьку сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436 безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту с. Костичани, Ванчиковецької сільської ради, Чернівецького району, Чернівецької області. 28 липня 2022 року позивач звернувся із заявою на сесії Ванчиковецької сільської ради про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність зазначеної земельної ділянки відповідно до рішення суду. Однак, 21 вересня 2022 року Ванчиковецька сільська рада прийняла рішення, яким скасувала рішення сесії Ванчиковецької сільської ради №126-07/21 від 11 червня 2021 року, яке вже було скасовано рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №600/5692/21-а, та знов відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою посилаючись на пункт 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» за №2145-ІХ від 24.03.2022 року. Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки у відповідача на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі позивачеві для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що перебувають на даний час у комунальній власності за межами села Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, а також були відсутні підстави для невиконання прийнятого судом рішення у справі №600/5692/21-а від 14 квітня 2022 року. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди зазначив, що систематичне прийняття незаконних рішень відповідачем заподіювало позивачу душевні страждання, що призвело до неодноразових звернень до суду, вислуховування приниження зі сторони сільської ради.

Ухвалою суду від 24 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви. На думку відповідача, доводи позивача відносно того, що пункт 5 статті 27 Закону, на який посилається сесія ради у своєму рішенні, до вказаної ситуації не відноситься, оскільки про розгляді заяви ОСОБА_1 не було враховано того факту, що проект землеустрою земельної ділянки був розроблений ще 2020 року, дана земельна ділянка є сформованою та внесена до кадастрової карти, за розроблення проекту землеустрою позивачем були витрачені кошти та інше, не заслуговують на увагу. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 14 червня 2023 року закрито провадження у цій справі в частині позовних вимог, що стосуються зобов`язання Ванчиковецьку сільську раду затвердити погоджений проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 розташованої за межами села Костичани на території Ванчиковецької сільської ради, Чернівецького району, Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий номер :04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин, вирішенню по суті підлягають позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення сесії Ванчиковецької сільської ради №12-20/22 від 21.09.2022 року та про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що указані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом на підставі наявних у справі матеріалів, в тому числі і судових рішень, які набрали законної сили, встановлено наступне.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 24.04.2020 р. №24-1733/14-20-сг надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

На реалізацію наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 24.04.2020 р. №24-1733/14-20-сг ТзОВ Глобус КО розроблено технічну документацію із землеустрою (проект землеустрою) щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с.Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 30.12.2020 р. № 24-3753/14-20-сг відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с.Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий номер :04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 600/414/21-а визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 30.12.2020 р. № 24-3753/14-20-сг, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с.Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий номер :04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий номер №:04:003:0436, та прийняти законне і вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

На виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі № 600/414/21-а Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області видано наказ від 06.08.2021 року №70-од, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки, розташованої за межами с. Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га, кадастровий номер №:04:003:0436, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених абзацом 17 підпункту 58 пункту 4 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року № 1423-ІХ.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 08.04.2021 р. №24-87-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Ванчиковецькій сільській раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7,57 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Ванчиковецької сільської ради, Чернівецького (Новоселицького) району, Чернівецької області, згідно з актом приймання-передачі.

З метою погодження проекту землеустрою представник позивача також звернулася до Ванчиковецької ОТГ із заявою від 03.06.2021 року.

Рішенням VII сесії VIIІ скликання Ванчиковецької сільської ради № 1256-07/21 від 11.06.2021 року ОСОБА_1 вирішено відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №600/5692/21-а позов ОСОБА_1 до Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення VII сесії VIIІ скликання Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1256-07/21 від 11.06.2021 року, яким вирішено відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Зобов`язано Ванчиковецьку сільську раду Чернівецького району Чернівецької області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 28 липня 2022 року, в якій просив відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року затвердити проект землеустрою та передати йому у власність земельну ділянку площею 1,99 га кадастровий номер :04:03:0436 для ведення особистого селянського господарства розташованої в селі Костичани, Ванчиковецької сільської ради.

21 вересня 2022 року Ванчиковецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області прийнято рішення ХХ сесії VIII скликання №12-20/22 «Про скасування рішення VII сесії VIII скликання Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №126-07/21 від 11 червня 2021 року «Відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 » та про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 ».

Пунктом 1 названого рішення №12-20/22 скасовано рішення VII сесії VIII скликання Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №126-07/21 від 11 червня 2021 року «Відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 ».

Пунктом 2 рішення №12-20/22 відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 1,99 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ІХ від 24 березня 2022 року, тобто безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації і умовах воєнного стану забороняється.

За таких обставин, не погоджуючись із рішенням Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21 вересня 2022 року №12-20/22, позивач звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року №2768-ІІІ (далі - ЗК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту "ґ" частини другої статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року, №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Згідно частини першої статті 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Згідно пункту б частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною першою статті 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю, а згідно частини другої цієї ж статті ЗК України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:

а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо);

б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту;

в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;

г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;

ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування;

е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів;

є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частини восьмої статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до частини десятої статті 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Згідно пункту 24 Перехідних положень ЗК України надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Аналіз наведеним норм в сукупності свідчить про те, що Земельний кодекс України містить чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Наведений перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

У разі відсутності наведених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (про що обов`язково зазначається в рішенні про відмову) та перебування земельної ділянки у комунальній власності (юрисдикційна належність землі), такий проект підлягає затвердженню.

Водночас суд звертає увагу, що підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є подібними до підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У рішенні Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №600/5692/21-а суд дійшов висновку, що видаючи наказ від 24.04.2020 р. №24-1733/14-20-сг про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с.Костичани на території Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 1.9900 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області перевірило відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, у разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та розроблення такого у відповідності до вимог законодавства, такий проект землеустрою підлягає погодження та затвердженню у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, Ванчиковецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області у пункті 2 оскаржуваного рішення №12-20/22 від 21 вересня 2022 року відмовила ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ІХ від 24 березня 2022 року, тобто безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації і умовах воєнного стану забороняється.

Так, дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» Розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, підпунктом 5 якого встановлено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Водночас вказана, фактично тимчасова, законодавча заборона не належить до вичерпних правових підстав для відмови особі у затвердженні погодженого проекту землеустрою, які передбачені у статті 186 Земельного кодексу України.

Враховуючи дію в Україні воєнного стану та внесення у законодавство України, яке регулює земельні відносини, змін щодо заборони надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, суд приходить до висновку що заборона безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації є обставиною, яка фактично істотно ускладнює виконання рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання затвердити погоджений проект землеустрою, однак не є правовою підставою для відмови у його затвердженні.

При цьому суд зауважує, що в даній ситуації наявне рішення суду від 14 квітня 2022 року у справі №600/5692/21-а, яке набрало законної сили, про зобов`язання Ванчиковецьку сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Так, статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, з огляду на відсутність передбачених Земельним кодексом України правових підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, та за наявності судового рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, по справі №600/5692/21-а, суд вважає протиправним пункт 2 рішення Ванчиковецької сільської ради № 12-20/22 від 21 вересня 2022 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ІХ від 24 березня 2022 року.

Тому, вказане рішення у названій частині підлягає скасуванню. При цьому пункт 1 рішення № 12-20/22 від 21 вересня 2022 року, яким скасовано рішення VII сесії VIII скликання Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №126-07/21 від 11 червня 2021 року «Відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність гр. ОСОБА_1 »., є законним, оскільки таке рішення фактично прийнято на виконання судового рішення, що набрало законної сили, у справі №600/5692/21-а.

Таким чином, позовні вимоги в частині оскарження рішення відповідача підлягають частковому задоволенню.

Водночас суд вважає за доцільне зазначити, що Ванчиковецька сільська рада за наявності законодавчо встановленої заборони щодо затвердження проектів землеустрою та безоплатної передачі земельних ділянок у власність особам під час воєнного стану, не позбавлена процесуального права на звернення до суду із заявою про надання їй відстрочки виконання судового рішення, що набрало законної сили та є обов`язковим до виконання в силу указаних законодавчих приписів, по справі №600/5692/21-а.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до частин другої та третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За загальними підставами деліктної відповідальності, а також згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовими елементами якого є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому відсутність хоча б однієї складової виключає можливість відшкодування шкоди.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Пунктом 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак під час розгляду справи позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між оскаржуваним рішенням та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, хвилювань тощо).

Необґрунтовано позивачем і заявлений розмір моральної шкоди 50000 грн.

Враховуючи наведені положення та беручи до уваги те, що позивачем не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, наявність вини заподіювача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Сам лише факт наявності порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду з цим позовом, не може слугувати виключною та безумовною підставою для стягнення моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача є безпідставними та такими, що не свідчать про законність оскаржуваного рішення в частині відмови у затвердженні погодженого проекту землеустрою.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Так, відповідно до змісту прохальної частини позову, позивач просить суд, серед іншого, стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 3000,00 грн.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Сімків Є.В. (далі Адвокат) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) 02 березня 2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги №5 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру, складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційний і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства), представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення органах державної виконавчої служби, органах РАГСУ, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань, оформлення та подання до Чернівецького окружного адміністративного суду позову про визнання протиправним та скасування рішення сесії Ванчиковецької сільської ради від 21.09.2022 року.

Відповідно до пункту 1.3 за надану правничу допомогу Клієнт сплачує Адвокату гонорар передбачений у фіксованій сумі узгодженій сторонами в розмірі 3000 грн. Гонорар може сплачуватися Клієнтом одноразова або частинами. Остаточний розрахунок має бути здійснений Клієнтом не пізніше 3-х робочих днів після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі. Оплата підтверджується актом виконаних робіт.

На підставі вказаного вище Договору адвокатом Сімків Є.В. 16 березня 2023 року видано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1058790 на представництво інтересів ОСОБА_1 в Чернівецькому окружному адміністративному суді.

Як вбачається з квитанції від 16 березня 2023 року, сума гонорару в повному обсязі сплачена адвокату Сімків Є.В.

Проаналізувавши вказані документи та враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату витрат на суму 3000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Поряд з цим, суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика;

- заявлені позовні вимоги лише щодо оскарження рішення у його частині підлягають задоволенню, а в решті - безпідставні та необґрунтовані.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім цього, як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Разом з тим, в матеріалах справах відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що в свою чергу унеможливлює визначення обсягу наданих адвокатом послуг та відповідно розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи відсутність детального опису робіт виконаних адвокатом та встановлений фіксованоий розмір гонорару адвоката, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем за позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення №12-20/22 від 21 вересня 2022 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (щодо оскаржуваного рішення), судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1073,60 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункт 2 рішення ХХ сесії VIIІ скликання Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21 вересня 2022 року №12-20/22, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,99 га, кадастровий номер :04:003:0436, безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), що розташована за межами населеного пункту с. Костичани Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 за рахунок бюджетних асигнувань Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 14 червня 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (с. Маршинці, Новоселицький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Ванчиковецька сільська рада Чернівецька району Чернівецької області (вул. Миру, буд. 11А, с. Ванчиківці, Чернівецький район, Чернівецька область, ).

Суддя О.П. Лелюк