Справа № 520/10902/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

12.06.2023 р. справа №520/10902/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В., представника позивача - Бринцев М.А., представників відповідача - Красильникова Н.Г., Конькова О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Голд Тесоро" (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
про1) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7; 2) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7; 3) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7, -

встановив:

Позов прийнято до розгляду ухвалою від 16.05.2023 року.

Судові засідання у підготовчому провадженні призначались на 05.06.2023р. та 12.06.2023р.

У судовому засіданні 12.06.2023р. представники учасників справи надали пояснення про те, що правові позиції сторін (як вимоги позову, так і заперечення проти позову) сформульовані остаточно, усі доводи наведені, а докази подані.

При цьому, учасниками справи була подана письмова згода на розгляд справи по суті у той же самий день після закінчення підготовчого провадження.

Тому 12.06.2023 року судом була постановлена усна ухвала із занесенням про протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті

Засідання з розгляду справи по суті відбулось 12.06.2023 року.

Позивач, Товариство «Голд Тесоро» (далі за текстом позивач, заявник, платник, ТОВ, Товариство) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7; 2) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7; 3) скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що 11.10.2022р. дійсно мала місце подія відчуження належного Товариству майна, котре раніше було внесено до статутного фонду за оціночною вартістю 2.000,000,00грн. нежитлових приміщень 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою Харківська область, місто Харків, пр-т Науки, 56 (далі за текстом Майно) в рахунок припинення зобов`язань за правочином позики поточного засновника ТОВ на 250.000,00 доларів США. Однак, за твердженням заявника ця подія не призвела до виникнення доходу та обовязку нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток. Також за твердженням заявника є вигаданим судження контролюючого органу про заниження Товариством доходу від операцій з надання в оренду нерухомого майна, позаяк припинені взаємозаліком господарські зобов`язання з надання майна в оренду не підлягають включенню до складу доходу. Наполягав, що протягом 2022р. заявник не мав обовязку з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за Майно. Разом із тим, 09.06.2023р. позивачем було подано до суду заяву про залишення без розгляду позову про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7 в частині визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень-лютий 2022р. у сумі - 5.210,83грн.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що 11.10.2022р. платник поза межами звичайної господарської діяльності, фактично діючи в інтересах третіх (сторонніх) осіб здійснив відчуження власного Майна (набутого у власність у якості внеску до статутного фонду) оціночною вартістю 2.000.000,00грн. в рахунок припинення зобов`язань поточного засновника за правочином позики на 250.000,00 доларів США перед позикодавцем (еквівалент в національній валюті України за курсом Національного банку України станом на 17.01.2022р. 6.987.500,00грн.), з яким ТОВ не мало жодних господарських взаємовідносин та будь-яка заборгованість перед яким не обліковувалась за даними бухгалтерського обліку Товариства. Унаслідок цього, ТОВ було допущено заниження доходу на суму 4.987.500,00грн., що спричинило недоплату податку на прибуток у сумі 897.570,00грн. Окрім того, стверджував, що до строки « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2017р., 2019р.-2022р. платником не у повному обсязі були включені доходи від оренди нерухомого майна, відображені за ці звітні періоди у бухгалтерському обліку за дебетом рахунку 703. Унаслідок цього, ТОВ було допущено заниження доходу на суму 509.235,00грн., що спричинило недоплату податку на прибуток у сумі 91.662,00грн. Ці епізоди у сукупності призвели до завищення суми від`ємного значення об`кта оподаткування податком на прибуток за грудень 2022р. на 188.300,00грн. та заниження основного платежу з грошового зобов`язання з податку на прибуток за перевірений період на 955.515,00грн. Наголошував, що протягом 2022р. заявник не мав правових підстав для звільнення від виконання податкового обовязку з оплати за Майно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки протягом січня-вересня 2022р., що з урахуванням місячного платежу у - 2.605,41грн. призвело до заниження основного платежу з грошового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 23.448,75грн.

Оскільки добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, відомі учасникам спору і у даному конкретному випадку відсутні будь-які перешкоди у наданні доказів відносно таких відомостей, строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру, завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

05.12.2016р. за громадянином ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 .

23.01.2017р. відносно указаного майна було вчинено запис про іпотеку на користь іпотекодержателя ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родича батька) на суму зобов`язань за договором позики 105.000,00 доларів США.

Заявник, ТОВ «Голд Тесоро» було створено у якості юридичної особи приватного права 04.04.2017р.

За договором управління майном від 12.04.2017р. нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 були передані ОСОБА_1 в управління ТОВ «Голд Тесоро» з метою подальшої передачі в оренду.

З пояснень представника заявника Бринцева Максима Анатолійовича судом з`ясовано, що основним напрямом господарської діяльності ТОВ «Голд Тесоро» було надання в оренду нежитлових приміщень 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 .

У подальшому відносно об`єкта нерухомого майна - нежитлових приміщень 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено поділ, унаслідок чого було створено нову річ цивільного обороту у вигляді об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 (далі за текстом Майно).

06.06.2019р. між ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та директором ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_3 було складено акт приймання передачі нерухомого майна у якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Голд Тесоро», за яким у власність ТОВ «Голд Тесоро» було передано Майно, відносно якого було досягнуто домовленість в оцінку в 2.000.000,00грн.

06.06.2019р. за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на Майно було зареєстровано за ТОВ «Голд Тесоро» у якості внеску учасника до статутного капіталу.

11.06.2019р. ОСОБА_1 був призначений на посаду директора ТОВ «Голд Тесоро».

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.07.2018р. у справі №638/7996/18 за ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родичем батьком) було визнано право власності на нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 .

Доказів виконання цього рішення суду та реєстрації за будь-яким іншим суб`єктом права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 , або права власності на нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 (далі за текстом Майно) матеріали справи не містять.

Зі слід представника заявника судом з`ясовано, що за усною домовленістю між ОСОБА_2 (батьком) та ОСОБА_1 рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.07.2018р. у справі №638/7996/18 фактично не виконувалось.

Відтак, у розумінні ст. ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.07.2018р. у справі №638/7996/18 не має юридичного значення для правильного розв`язання по суті спору у справі №520/10902/23, позаяк у ОСОБА_2 (батька не виникало права власності), ані на належне сину майно - нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-71, 71а, 72-91, ІІ загальною площею 1.287,7 м2 у будинку літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 , ані на належне сину майно - нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 (далі за текстом Майно, яке 06.06.2019р. було набуто у власність ТОВ «Голд Тесоро» у якості внеску до статутного капіталу).

01.07.2021р. між ТОВ «Голд Тесоро» в особі директора ОСОБА_1 (у якості поручителя) та ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родича батька) (у якості кредитора) було укладено договір поруки, за яким ТОВ «Голд Тесоро» поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 обов`язків за низкою договорів позики на загальну суму 14.879.000,00грн.

10.12.2021р. між ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родича батька) (у якості первісного боржника), безпосередньо ОСОБА_1 (у якості нового боржника №1), ТОВ «Голд Тесоро» (у якості нового боржника №2) та ОСОБА_3 (колишній директор ТОВ «Голд Тесоро») було укладено договір переведення боргу, за яким на заявника у справі, ТОВ «Голд Тесоро» та ОСОБА_1 було солідарно переведено борг у сумі 500.000,00 доларів США.

Від імені ТОВ «Голд Тесоро» цей договір було підписано ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2022р. у справі №638/423/22 була затверджена мирова угода, за якою право власності на Майно було визнано за ОСОБА_3 у рахунок виконання зобовязань за договором позики на суму 250.000,00 доларів США.

11.10.2022р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права власності ТОВ «Голд Тесоро» на Майно.

До матеріалів позову заявником було приєднано оборотно - сальдову відомість за 2017р., де арифметичний показник доходу за дебетом рахунку №361 складає 374.231,86грн. (і це ж саме арифметичне значення відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_2 у розрізі окремих контрагентів), у той час як у рядку « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2017р. цей показник відображений у розмірі 331,5тис.грн.

У судовому засіданні представник заявника підтвердив, що показники оборотно-сальдової відомості є достовірними та правдивими, а розбіжності (відхилення) виникли за рахунок невідображення у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва та невключення до складу доходу господарських операцій, зобовязання за якими були припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог (взаємозаліком).

До матеріалів позову заявником було приєднано оборотно - сальдову відомість за 2019р., де арифметичний показник доходу за дебетом рахунку №361 складає 682.004,34грн. (і це ж саме арифметичне значення відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_2 у розрізі окремих контрагентів), у той час як у рядку « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2019р. цей показник відображений у розмірі 630,9тис.грн.

У судовому засіданні представник заявника підтвердив, що показники оборотно-сальдової відомості є достовірними та правдивими, а розбіжності (відхилення) виникли за рахунок невідображення у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва та невключення до складу доходу господарських операцій, зобовязання за якими були припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог (взаємозаліком).

До матеріалів позову заявником було приєднано оборотно - сальдову відомість за 2020р., де арифметичний показник доходу за дебетом рахунку №361 складає 1.032.852,00грн. (і це ж саме арифметичне значення відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_2 у розрізі окремих контрагентів), у той час як у рядку « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2020р. цей показник відображений у розмірі 889,9тис.грн.

У судовому засіданні представник заявника підтвердив, що показники оборотно-сальдової відомості є достовірними та правдивими, а розбіжності (відхилення) виникли за рахунок невідображення у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва та невключення до складу доходу господарських операцій, зобовязання за якими були припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог (взаємозаліком).

До матеріалів позову заявником було приєднано оборотно - сальдову відомість за 2021р., де арифметичний показник доходу за дебетом рахунку №361 складає 1.210.893,59грн. (і це ж саме арифметичне значення відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_2 у розрізі окремих контрагентів), у той час як у рядку « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2011р. цей показник відображений у розмірі 901,7тис.грн.

У судовому засіданні представник заявника підтвердив, що показники оборотно-сальдової відомості є достовірними та правдивими, а розбіжності (відхилення) виникли за рахунок невідображення у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва та невключення до складу доходу господарських операцій, зобовязання за якими були припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог (взаємозаліком).

До матеріалів позову заявником було приєднано оборотно - сальдову відомість за 2022р., де арифметичний показник доходу за дебетом рахунку №361 складає 38.175грн. (і це ж саме арифметичне значення відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_2 у розрізі окремих контрагентів), у той час як у рядку « 2280» фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2022р. цей показник відображений у розмірі 29,20тис.грн.

У судовому засіданні представник заявника підтвердив, що показники оборотно-сальдової відомості є достовірними та правдивими, а розбіжності (відхилення) виникли за рахунок невідображення у фінансовому звіті суб`єкта малого підприємництва та невключення до складу доходу господарських операцій, зобовязання за якими були припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог (взаємозаліком).

У 2022р. заявник не подавав документу обов`язкової податкової звітності про декларування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відносно Майна.

У судовому засіданні 12.06.2023р. представник заявника пояснив, що після початку провадження у справі №520/10902/23 ТОВ «Голд Тесоро» було проведено оплату 5.210,83грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за Майно за січень-лютий 2022р.

Утім доказів на підтвердження цих обставин усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України заявником до матеріалів справи подано не було.

27.10.2022р. ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) було прийнято рішення про ліквідацію ТОВ «Голд Тесоро».

У зв`язку із отриманням відомостей від державного реєстратора про припинення ТОВ «Голд Тесоро» ГУ ДПС у Харківській області відносно заявника було прийнято наказ від 23.03.2023р. №1135-п з приводу призначення документальної позапланової виїзної перевірки з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів за період 04.04.2017р. 03.04.2023р.

Доказів оскарження цього рішення субєкта владних повноважень до суду або адміністративного органу вищого рівня заявник до позову не приєднав, до матеріалів справи у ході розгляду не подав, такими доводами заявлені вимоги не мотивував.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 17.04.2023р. №10164/20-40-07-07-05/ НОМЕР_3 (далі за текстом Акт №10164).

У тексті Акту №10164 субєктом владних повноважень викладені власні судження про вчинення заявником низки податкових правопорушень, зокрема (в контексті предмету даного спору): п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України за рахунок не включення до складу доходу - 4.987.500,00грн. як різниці між розміром припинених зобовязань (з приводу повернення 250.000,00 доларів США) за договором поруки від 01.07.2021р. та договором переведення боргу від 10.12.2021р. (6.987.500,00грн.) унаслідок відчуження нерухомого майна, набутого заявником у власність у якості внеску до статутного капіталу (нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 ) та досягнутою між учасниками (засновниками) ТОВ «Голд Тесоро» домовленістю про оцінку цього внеску у 2.000.000,00грн.; п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України за рахунок не включення до складу доходу - 509.235,00грн. як різниці між розміром доходу, відображеним ТОВ «Голд Тесоро» у фінансових звітах субєкта малого підприємництва за 2017р., 2019р.-2022р. та розміром доходу, отриманого за відомостями бухгалтерських регістрів (а саме: оборотно - сальдових відомостей за 2017р., 2019р.-2022р. по дебету рахунку 361, котрий кореспондує кредиту рахунку №703) від надання майна в оренду; п.п.266.1.1. ст.266, п.п.266.2.1 ст.266, п.п.266.3.3 ст.266, п.п.266.8.1 ст.266 Податкового кодексу України за рахунок несправляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2022р.-30.09.2022р. з об`єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою Харківська область, місто Харків, пр-т Науки, 56.

Решта відображених в Акті №10164 порушень жодного юридичного значення для правильного вирішення даного спору не має, позаяк у тексті прийнятих контролюючим органом на підставі Акту №10164 податкових повідомленнях-рішеннях указані лише згадані вище порушення.

19.04.2023р. за обліками документообігу ГУ ДПС у Харківській області були зареєстровані заперечення ТОВ «Голд Тесоро» на висновки Акту №10164.

Листом ГУ ДПС у Харківській області від 28.04.2023р. №23598/6/20-40-07-07-11 була надана відповідь на заперечення ТОВ «Голд Тесоро» стосовно висновків Акту №10164.

03.05.2023р. із посиланням на Акт №10162 контролюючим органом були прийняті: податкове повідомлення-рішення від 03.05.2023р. №7 про визначення грошового зобов`зання з податку на прибуток у загальному розмірі 1.194.393,75грн. (основний платіж 955.515,00грн., штраф 238.878,75грн.), податкове повідомлення-рішення від 03.05.2023р. №7 про зменшення на 188.300,00грн. відємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2022р., податкове повідомлення-рішення від 03.05.2023р. №7 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 29.310,94грн. (основний платіж 23.448,75грн., штраф 5.862,19грн.).

Стверджуючи про невідповідність закону означених правових актів індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

З 01.01.2011р. суспільні правовідносини з приводу обчислення податку на прибуток унормовані, насамперед, приписами розділу ІІІ Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Суд відзначає, що нормами Податкового кодексу України не надано чіткого та поза розумним сумнівом достатньо конкретизованого визначення ані змісту правової категорії "прибуток", ані змісту суміжної правової категорії "дохід".

Тому з огляду на ч.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суд вважає за можливе поширити на спірні правовідносини визначення змісту цих категорій, наведених у ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", де указано, що доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З приписів наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що доходом за загальним правилом є або збільшення активів, або зменшення зобов`язань і для обрахунку показника розміру доходу особи обов`язково належить з`ясувати як вартість набутого особою у власність активу, котра залежить від умов конкретної господарської операції, так і розмір припинених зобов`язань або новоутворених зобовязань та вимушеність їх виникнення, а також існування причинно-наслідкового зв`язку між подією понесенням витрат і ймовірністю (вірогідністю) одержання доходу унаслідок настання цієї події.

Згідно з п.п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Відповідно до п.п.14.1.231 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд зважає також і на правовий висновок постанови Верховного Суду від 12.03.2019 р. по справі №826/14489/16 (адміністративне провадження №К/9901/58205/18), де указано, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами п.п. 14.1.231 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Згідно з п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2013р. за №366/22868; далі за текстом П(С)БО 1) активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); зобов`язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи використання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Отже, доходом у розумінні п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2013р. за №366/22868; далі за текстом П(С)БО 1) за загальним правилом також є або збільшення активів, або зменшення зобов`язань.

Згідно з п.4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. №92, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.05.2000р. за №288/4509; далі за текстом П(С)БО 7) основні засоби матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, виконання робіт і надання послуг, здавання в оренду іншим

особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Відповідно до п.10 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. №92, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.05.2000р. за №288/4509; далі за текстом П(С)БО первісною вартістю основних засобів, що внесені до статутного капіталу підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Національного положення (стандарту) 7.

Згідно з п.6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати засоби" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за №27/4248; далі за текстом П(С)БО 16) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

У спірних правовідносинах Майно (нежитлові приміщення 5 поверху №1-6, 35-50, 81, 83-88, 91 загальною площею 481 м2 у будинку в літ. «А-5» за адресою АДРЕСА_1 ) було набуто у власність заявником, ТОВ «Голд Тесоро» у якості внеску до статутного капіталу 06.06.2019р. як то указано у ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації, тобто внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Доказів про проведення державної реєстрації у період часу 06.06.2019р.-10.112021р. (тобто внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) речових прав власності на це Майно за будь-якими іншими учасниками суспільних відносин матеріали справи не містять.

Тому доводи заявника про існування в означений період часу будь-яких речових прав на Майно за іншими учасниками суспільних відносин (зокрема, за іпотекодержателем - ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родичем батьком) чи за позивачем за рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.07.2018р. у справі №638/7996/18 - ОСОБА_2 (як з`ясовано судом зі слів законного представника заявника, ліквідатора ТОВ «Голд Тесоро» - ОСОБА_1 його родичем батьком) слід визнати юридично неспроможними.

Посилання заявника на ст.23 Закону України від 05.06.2003р. №898-ІV «Про іпотеку» у даному конкретному випадку також не можуть бути сприйняті судом у якості доречного та прийнятного аргументу, позаяк за наведеним у ст.1 визначенням іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, виникнення іпотеки на об`єкт нерухомого майна не означає автоматичного виникнення у іпотекодержателя права власності на цей об`єкт нерухомого майна.

Суд наголошує, що у даному конкретному випадку вартість Майна не була відображена заявником ані у бухгалтерському, ані у податковому обліку, на Майно не нараховувалась амортизація, проте у силу спеціальної норми п.10 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. №92, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.05.2000р. за №288/4509; далі за текстом П(С)БО 7) первісною вартістю основних засобів, що внесені до статутного капіталу підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Національного положення (стандарту) 7.

У даному випадку арифметичний показник погодженої засновниками (учасниками) товариства вартості Майна як внеску до статутного капіталу Товариства складає 2.000.000,00грн.

Доказів прийняття засновниками (учасниками) заявника ТОВ «Голд Тесоро» рішення про збільшення вартості Майна до 7.000.000,00грн. і відповідно збільшення статутного капіталу Товариства додатково на 5.000.000,00грн. матеріали справи не містять.

Звідси випливає, що складений 26.04.2023р. звіт про оцінку вартості Майна станом на 17.01.2022р. у 7.000.000,00грн. не має юридичного значення для правильного розв`язання по суті спору у справі №520/10902/23, адже у ані у податковому обліку, ані у бухгалтерському обліку Товариством взагалі не відображалась вартість Майна як внеску до статутного капіталу і рішення засновників Товариства про збільшення розміру статутного капіталу ТОВ «Голд Тесоро» за рахунок збільшення вартості Майна до межі 7.000.000,00грн. не приймалось.

За договором від 01.07.2021р. заявник, ТОВ «Голд Тесоро» набув статусу поручителя за ОСОБА_1 за низкою договорів позики на загальну суму 14.879.000,00грн.

На вимогу суду заявником, ТОВ «Голд Тесоро» не було подано належних та допустимих доказів вчинення цього правочину у межах звичайної господарської діяльності із розумною економічною причиною (діловою метою).

За відомостями бухгалтерського обліку ТОВ «Голд Тесоро» не мало зобов`язань ані перед жодною із сторін договору поруки від 01.07.2021р., ані перед жодною із сторін низки договорів позики, зобовязання за якими були забезпечені договором поруки від 01.07.2021р.

За договором від 10.12.2021р. заявник, ТОВ «Голд Тесоро» був обтяжений зобов`язаннями солідарно переведено борг у сумі 500.000,00 доларів США.

На вимогу суду заявником, ТОВ «Голд Тесоро» не було подано належних та допустимих доказів вчинення цього правочину у межах звичайної господарської діяльності із розумною економічною причиною (діловою метою).

За відомостями бухгалтерського обліку ТОВ «Голд Тесоро» не мало зобов`язань ані перед жодною із сторін договору переведення боргу від 10.12.2021р.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2022р. у справі №638/423/22 була затверджена мирова угода, за якою право власності на Майно було визнано за ОСОБА_3 у рахунок виконання зобовязань за договором позики на суму 250.000,00 доларів США.

Обчислення відповідачем контролюючим органом еквіваленту зобовязання заявника, ТОВ «Голд Тесоро» за мировою угодою, затвердженою ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.01.2022р. у справі №638/423/22 в іноземній валюті в 250.000,00 доларів США в національній грошовій одиниці України із використанням положень ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України за офіційним курсом Національного банку України станом на 17.01.2022р. 6.987.500,00грн. не суперечить ані нормам закону, ані інтересам заявника.

11.10.2022р. настала подія відчуження Майна у спосіб припинення права власності заявника на Майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав про державну реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_3 .

Отже, 11.10.2022р. у заявника, ТОВ «Голд Тесоро» одночасно та одномоментно настала і подія зменшення вартості активів унаслідок вибуття Майна вартістю 2.000.000,00грн., і подія зменшення зобов`язань за договором переведення боргу від 10.12.2021р. на суму 6.987.500,00грн.

Відтак, дохід від цих двох подій, який є обєктом справляння податку на прибуток відповідно до п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України і підлягав декларуванню заявником в документах обов`язкової податкової звітності з податку на прибуток склав 4.987.500,00грн.

За правилами п.136.1 ст.136 Податкового кодексу України розмір заниження (недоплати) грошового зобовязання з податку на прибуток за цим епізодом по основному платежу склав 897.750,00грн.

Юридично спроможних доводів або належних та допустимих доказів невідповідності закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу кваліфікації діяння заявника за цим епізодом у якості податкового правопорушення заявник не навів та не подав.

Тому подію скоєння заявником податкового правопорушення за цим епізодом у спосіб заниження (недоплати) грошового зобовязання з податку на прибуток слід визнати доведеною добутими судом доказами.

Посилання заявника на втрату чинності положеннями ст.7 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" об`єктивно не здатне довести юридичної неправильності та документальної недоведеності судження субєкта владних повноважень про вчинення заявником податкового правопорушення за цим епізодом, позаяк у даному випадку суть вчиненого заявником порушення полягає у невірному обчисленні податку на прибуток відповідно до п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України та ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а не у невірній документальній фіксації реально проведених господарських операцій згідно з ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1998р. №88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення №88).

Окремо суд зауважує, що відповідно до п.п.14.1.244 ст.14 Податкового кодексу України товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Згідно з п.п.14.1.202 ст.14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Як то указано у п.п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Оподаткування контролюючим органом господарської операції заявника з відчуження Майна 11.10.2022р. як товару, а не як основного фонду внеску до статутного капіталу об`єктивно та неминуче призводить до виникнення підстав для застосування ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) і рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), позаяк матеріали справи не містять доказів понесення заявником витрат від правочину з набуття Майна у власність, а тому господарська операція з відчуження Майна 11.10.2022р. у рахунок припинення зобовязань за договором переведення боргу від 10.12.2021р. на суму 6.987.500,00грн. підлягала кваліфікації у якості виникнення доходу саме у розмірі 6.987.500,00грн. (тобто без зменшення показника доходу від припинення зобов`язань з повернення боргу 6.987.500,00грн. на суму умовно визначеної за домовленістю між засновниками (учасниками) ТОВ «Голд Тесоро» вартості майна 2.000.000,00грн.).

Однак, такого управлінського волевиявлення за даним епізодом суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах вчинено не було.

Отже, за даним епізодом субєктом владних повноважень було забезпечено дотримання приписів п.4.1.4 ст.4 Податкового кодексу України і застосовано максимальне сприятливе для платника тлумачення змісту національного закону.

Вирішуючи спір за епізодом заниження заявником доходу від надання майна в оренду, суд зазначає, що за проведеними контролюючим органом обчисленнями арифметичне значення показника розбіжностей (відхилень) між показниками одержаного ТОВ доходу за відомостями рядку « 2280» фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва за 2017р., 2019р.-2022р. та показниками доходу за оборотно - сальдовими відомостями за 2017р., 2019р.-2022р. по дебету рахунку 361 (котрі кореспондують кредиту рахунку №703) складає 509.235,00грн.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 3 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

За правилами ч.4 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Як то указано у ч.5 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено та письмовими поясненнями представника позивача, який протягом перевіреного періоду господарської діяльності заявника обіймав посаду директора ТОВ «Голд Тесоро», додатково підтверджено правильність відображених в Акті №10164 обчислень контролюючого органу з приводу заниження показників складених заявником фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва та зведених регістрів (а саме оборотно-сальдових відомостей по дебету рахунку 361, який кореспондує кредиту рахунку 703) в частині заниження доходу від господарських операцій з надання майна в оренду на 509.235,00грн.

Надані заявником пояснення про те, що причиною виникнення цієї розбіжності є невключення до складу доходів ТОВ «Голд Тесоро» тих господарських операцій, де зобовязання орендарів були припинені взаємозаліком (тобто заліком зустрічних однорідних вимог) суперечить наведеним вище правилами визначення доходу за п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України та ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", позаяк вартість наданих контрагентам послуг з оренди майна підлягала віднесенню за збільшення доходу за подією фізичного надання послуги та безвідносно до форми розрахунків або форми припинення зобов`язань (яким за правовою природою є залік зустрічних однорідних вимог).

За правилами п.136.1 ст.136 Податкового кодексу України розмір заниження (недоплати) грошового зобовязання з податку на прибуток за цим епізодом по основному платежу склав 91.662,30грн.

Юридично спроможних доводів або належних та допустимих доказів невідповідності закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу кваліфікації діяння заявника за цим епізодом у якості податкового правопорушення заявник не навів та не подав.

Тому подію скоєння заявником податкового правопорушення за цим епізодом у спосіб заниження (недоплати) грошового зобовязання з податку на прибуток слід визнати доведеною добутими судом доказами.

Оскільки у документах обовязкової податкової звітності заявника з податку на прибуток було відображено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у 188.300,00грн., то відповідачем - контролюючим органом юридично вірно із дотриманням як правил механізму обчислення податку на прибуток, так і положень п.п.140.4.4 ст.140 Податкового кодексу України було вчинено управлінське волевиявлення з приводу зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у 188.300,00грн., а потім управлінське волевиявлення з приводу самостійного визначення грошового зобов`язання платника податків з податку на прибуток у 955.515,00грн. за основним платежем.

Вирішуючи спір за відображеним в Акті №10164 епізодом заниження грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень-вересень 2022р. на 23.448,75грн., суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2015р. таким законом відносно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є положення ст.266 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, для справляння податку у порядку ст.266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) фізичне існування об"єкта як речі матеріального світу та функціонування цього об"єкта як прийнятої в експлуатацію будівлі; 2) тип об"єкта (тобто категорія будівлі) як за первісним призначенням, так і за реальним використанням; 3) місце розташування об`єкта (тобто поштова адреса будівлі), 4) площа об`єкта, 5) існування у конкретного суб"єкта права (громадянина чи юридичної особи) речових прав на об`єкт.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129.1 Податкового кодексу України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Відповідно до положень п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п.266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що рішенням Харківської міської ради від 21.01.2015р. №1793/15 (із змінами та доповненнями) було затверджено у новій редакції Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі за текстом - Положення №1), згідно з п.п.1.2.1 якого об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. 1.2.1.1. Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх, стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів; 1.2.1.2. садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків; 1.2.1.3. дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку.

Відповідно до п.п.1.2.2 Положення №1 об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Положення №1 було додатком до рішення Харківської міської ради від 12.01.2011р. №126/11 із доповненнями та змінами.

У подальшому ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було деталізовано рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017р. №542/17 (далі за текстом - рішення Міської ради №542/17), п.5 додатку 1 до якого станом на 01.01.2022р. встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) виключений; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.

При цьому, у п.4 рішення Міської ради №542/17 указано, що це рішення набирає чинності з 01.03.2017р.

Пунктом п.5 рішення Міської ради №542/17 передбачено визнати з дня набрання чинності цим рішенням таким, що втратило чинність, рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011р. № 126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України".

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.12.2021р. по справі №0940/2301/18: 1) терміни «оприлюднення» та «опублікування» не є синонімами та мають різний зміст і правове навантаження; 2) термін «оприлюднення» має більш широке значення порівняно із терміном «опублікування» та включає у себе різні передбачені законом способи донесення публічної інформації, у тому числі змісту нормативно-правового акту, до відома широкого кола осіб, зокрема, шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті відповідного суб`єкта нормотворення, опублікування у офіційних друкованих виданнях, друкованих засобах масової інформації тощо; 3) відносно рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів, які є нормативно - правовим актом, то стосовно таких рішень як у Податковому кодексі України, так і у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні», або будь-якому іншому акті законодавства, відсутня конкретизація способу їх оприлюднення, а також не регламентовано обов`язок опубліковувати ці рішення у офіційних друкованих виданнях та/або у друкованих засобах масової інформації відповідних рад, у місцевих друкованих засобах масової інформації; 4) на відносини, пов`язані із порядком та способом офіційного оприлюднення нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, зокрема й з питань оподаткування місцевими податками та зборами, які не можуть залишатись неврегульованими, можливо поширити дію частини п`ятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою встановлено обов`язковість опублікування нормативно - правових актів органів місцевого самоврядування на офіційному веб-сайті (у разі наявності такого інформаційного ресурсу); 5) За змістом статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, у тому числі нормативно-правового характеру, підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтею 15 якого встановлено обов`язок оприлюднення розпорядниками своїх нормативно - правових актів невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх затвердження. Ця ж стаття Закону України «Про доступ до публічної інформації» у імперативній формі визначає, що у разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Згадане вище рішення Міської ради №542/17 було оприлюднено на офіційному веб-сайті Харківської міської ради у мережі Інтернет, а тому підлягає кваліфікації у якості офіційно оприлюдненого та обов`язкового до застосування підзаконного нормативно-правового акту локальної дії за відсутності колізій із актами права вищої юридичної сили.

Суд зауважує, що національним законом України не визначено процедури та механізму кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема як будівлі промисловості, складу, готельної будівлі, торгівельної будівлі тощо.

Тому, з огляду на положення ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника приватної особи є кваліфікація об`єкту нерухомого майна за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, технічного паспорту на будинок або відповідного правочину (за яким об`єкт було набуто у власність), а не за свавільним розсудом адміністративного органу.

За приписами локального нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за реально існуючі як фізичні речі матеріального світу у 2022р. об`єкти нерухомого майна - будівлі чи приміщення у розмірі 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. нерухомості справляється у місті Харкові з готельних будівель, з офісних будівель, з торговельних будівель.

Відповідно до ст.8 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2022р. складав 6.500,00грн.

Отже, за приписами п.5 додатку 1 до рішення Міської ради №542/17 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 м2 об`єкту справляння означеного податку будівля офісна дорівнює 65,00грн.

Обставини площі Майна у 481 м2 і належності Майна за функціональним призначенням та реальним використанням до категорії нерухомого майна будівля офісна учасниками спору не заперечуються та не спростовуються.

Тому річний розмір грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022р. відносно Майна складає 31.265,00грн., а щомісячний 2.605,42грн. відповідно.

Протягом 2022р. Майно знаходилось у власності заявника у період часу 01.01.2022р. 11.10.2022р., а тому до обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у спірних правовідносинах слід включати проміжок часу січень вересень 2022р., а сума названого податку за цей період складає 23.448,78грн.

У спірному податковому повідомленні рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7 розмір основного платежу за самостійно обчисленими контролюючим органом грошовими зобов`язаннями заявника як платника з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022р. рік відносно Майна склав 23.488,75грн., що доводить відсутність розрахункових помилок, котрі б порушували права та інтереси заявника.

Обовязку за п.п.266.7.5 ст.266 Податкового кодексу України з приводу подання за 2022р. декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки заявник у спірних правовідносинах не виконав.

Ця обставина визнана представником заявника у судовому засіданні із посиланням на те, що заявник розраховував на вибуття станом на 01.01.2022р. Майна з власності ТОВ «Голд Тесоро» та припиненні існування підстав для виконання податкового обов`язку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 03.03.2022р. №2118-ІХ у випадку відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до п.п.69.9 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 03.03.2022р. №2118-ІХ для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.102.9 ст.102 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 15.03.2022р. №2120-ІХ на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 24.03.2022р. №2142-ІХ у випадку відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок, зокрема щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Згідно з п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

При цьому, п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ законодавцем було введено у дію правову конструкцію «відсутності можливості своєчасного виконання податкового обов`язку» та введено правило розподілу усіх платників податків на категорії, а саме: 1) платників із відсутністю можливості своєчасно виконувати податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних (розрахунків коригування), подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо (для яких умовою звільнення від відповідальності було установлено виконання податкового обов`язку протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні); 2) платників із можливістю своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних (розрахунків коригування) (для яких умовою звільнення від відповідальності було установлено виконання податкового обов`язку з приводу реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до - 15.07.2022р., з приводу подання податкової звітності до - 20.07.2022р., з приводу сплати податків та зборів у строк не пізніше - 31.07.2022); 3) платників із відновленою можливістю своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних (розрахунків коригування) (для яких умовою звільнення від відповідальності було установлено виконання податкового обов`язку протягом 60 календарних днів з першого дня місяця, наступного за місяцем відновлення таких можливостей платників податків).

За приписами п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 69.9 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім: дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків; строків проведення камеральних перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення за результатами камеральних перевірок, нарахування пені; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, додаткових документів та пояснень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення, адміністративного арешту майна за результатами фактичних перевірок.

Отже, з 27.05.2022р. було відновлено перебіг строків подання документів обов`язкової податкової звітності.

Згідно з п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 13.12.2022р. №2836-ІХ платники податків, які не мають можливості своєчасно виконати податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 і 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від відповідальності у разі виконання податкових обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Згідно з п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 13.12.2022р. №2836-ІХ платники податків, у яких відновилася можливість виконувати податкові обов`язки, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня відновлення можливості платника податків, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, передбачених цим Кодексом, за умови виконання ними таких податкових обов`язків, щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, сплати податків і зборів, протягом 60 календарних днів з першого дня місяця, наступного за місяцем відновлення таких можливостей платників податків.

У силу спеціального застереження п.69.2 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України був затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2022р. №225 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2022р. за №967/38303; набрав чинності - 06.09.2022р.; далі за текстом - Порядок №225).

Згідно з п.3, п.4, п.6 і п.7 Порядку №225 процедурою набуття особою правового статусу платника податків, у якого відсутня можливість виконання податкового обовязку, у якості обовязкової передумови визначено подання платником податків до контролюючого органу відповідної заяви та документів у підтвердження викладених у цій заяві фактів, а у разі невчинення платником означеного діяння такий платник у силу застереження п.7 Порядку №225 вважається таким, що має можливість своєчасно виконати податкові обов`язки у терміни, визначені Податковим кодексом України або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.

Наданою на вимогу суду довідкою ГУ ДПС у Харківській області від 07.06.2023р. №972/20-40-04-14-10 підтверджені обставини того, що до Центрального відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ДПС у Харківській області від ТОВ «Голд Тесоро» не надходили документи у порядку п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Відтак, оскільки у спірних правовідносинах заявник не ініціював процедури визнання ТОВ «Голд Тесоро» у якості платника податків, який не має можливості виконання податкового обовязку, до суд не має правових підстав для дослідження відповідних обставин за п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, позаяк ці обставини не входять до предмету доказування.

Як то указано у п.п.69.22 п.69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 12.05.2022р. №2260-ІХ, тимчасово положення статті 266 цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей:

за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. При цьому платники податку - юридичні особи протягом шести календарних місяців після місяця, в якому припинено чи скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відображаються зміни розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний податковий період. Для платників податку - фізичних осіб контролюючий орган самостійно обчислює податкове зобов`язання за період з 1 січня по 1 березня 2022 року.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок визнання об`єктів житлової нерухомості такими, що непридатні для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначається Кабінетом Міністрів України.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що Кабінетом Міністрів України не було видано власного акту права з питання визначення Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, а заявник бездіяльності Кабінету Міністрів України в цій частині не оскаржував.

Посилання заявника на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022р. №75 суд змушений кваліфікувати у якості юридично неспроможного, бо згаданий акт права був виданий на подальший розвиток положень постанови КМУ від 16.04.2022р. №457, яка стосувалась підтримки окремих категорій населення у звязку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а не питань у справі справляння податків і зборів.

Згідно з п.п.69.22 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України у редакції Закону України від 11.04.2023р. №3050-ІХ тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, положення статті 266 цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей:

підставою для обчислення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що були пошкоджені або знищені, є відомості, визначені статтею 266 цього Кодексу, дані Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр майна), та дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Держатель Реєстру майна щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, станом на перше число відповідного кварталу.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується:

1) за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України:

за 2021 та 2022 роки - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних осіб;

за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності юридичних осіб, та за об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб.

Починаючи з 1 січня 2023 року за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, у якому завершено бойові дії або тимчасову окупацію на відповідній території.

Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

2) за знищені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості:

за 2021 рік та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, дані про знищення яких внесені до Реєстру майна;

за 2022 рік та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, дані про знищення яких внесені до Реєстру майна;

3) за пошкоджені об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості (як такі, що потребують капітального ремонту, реконструкції чи реставрації внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України):

за 2021 рік та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, які були пошкоджені у 2022 році внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та дані про пошкодження яких внесені до Реєстру майна. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по таких об`єктах нерухомого майна відновлюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти житлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для проживання;

за період з 1 березня 2022 року та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, які були пошкоджені у 2022 році внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та дані про пошкодження яких внесені до Реєстру майна. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відновлюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти житлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для проживання;

за період з 1 березня 2022 року та наступні податкові (звітні) періоди - за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, які були пошкоджені у 2022 році внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та дані про пошкодження яких внесені до Реєстру майна. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по таких об`єктах нерухомого майна відновлюється починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти нежитлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для використання за цільовим призначенням.

За об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, пошкоджені (як такі, що потребують капітального ремонту, реконструкції чи реставрації) у податкових (звітних) періодах починаючи з 1 січня 2023 року внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було зафіксовано факт пошкодження житлової та/або нежитлової нерухомості за даними Реєстру майна, до першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому за даними Реєстру майна об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості капітально відремонтовані, реконструйовані, реставровані та визнані придатними для проживання/для використання за цільовим призначенням.

У частині об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, зазнали незначних пошкоджень, придатні для проживання/використання за цільовим призначенням (відповідно) та підлягають відновленню шляхом поточного ремонту, сільські, селищні, міські ради, військові адміністрації або військово-цивільні адміністрації мають право:

1) встановлювати ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі, меншому за розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування для певного типу об`єктів нерухомого майна, що сплачується на відповідній території;

2) звільняти від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

До таких рішень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій або військово-цивільних адміністрацій та/або рішень про внесення змін до таких рішень не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпунктів 12.3.3, 12.3.4 і 12.3.7 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 цього Кодексу та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", частини четвертої статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про державну допомогу суб`єктам господарювання".

Органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські ради, військові адміністрації або військово-цивільні адміністрації зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам за місцем розташування об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу копії прийнятих рішень щодо:

встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі, меншому за розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування для певного типу об`єктів нерухомого майна, що сплачується на відповідній території;

звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки об`єктів нерухомого майна, що зазнали незначних пошкоджень внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.

Платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" задекларували за 2022-2023 роки податкові зобов`язання за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період 2022 та 2023 роки шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій за відповідний період.

Для платників податку - фізичних осіб контролюючий орган самостійно обчислює податкове зобов`язання та надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення за податкові (звітні) періоди 2021 та 2022 роки у строк до 31 грудня 2023 року, за винятком податкових зобов`язань за об`єкти нежитлової нерухомості, розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, по яких контролюючий орган обчислює податкове зобов`язання та надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення за податкові (звітні) періоди 2021 рік та січень - лютий 2022 року, не пізніше першого числа місяця, що настає через шість місяців після дати завершення активних бойових дій або тимчасової окупації.

При цьому річна сума платежу по об`єктах нерухомого майна, визначених цим підпунктом, визначається пропорційно до кількості місяців, коли такі об`єкти нерухомого майна підлягали оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Складені, надіслані (вручені) у 2022 та 2023 роках податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку, обчисленого згідно із статтею 266 цього Кодексу, по об`єктах нерухомого майна, визначених у цьому підпункті, по яких не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягають скасуванню (відкликанню), а грошові зобов`язання та податковий борг, визначені контролюючим органом по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - анулюванню.

Надмірно сплачені суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що виникли внаслідок скасування (відкликання) податкових повідомлень-рішень, підлягають зарахуванню виключно в рахунок майбутніх платежів з цього податку, а в разі наявності у такого платника податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - надміру сплачені суми зараховуються в рахунок погашення такого боргу.

На подальший розвиток положень п.п.69.22 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України КМУ було видано постанову від 06.12.2022р. № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією»

Пунктом 1 постанови КМУ від 06.12.2022р. №1364 установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022р. №309 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022р. за №1668/39004) було затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, але територія Харківської міської територіальної громади не була включена саме до переліку територій, де ведуться (велись) активні бойові дії.

Згідно з п.37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Під згадані у п.п.37.3.4 ст.37 Податкового кодексу України випадки підпадають, зокрема: відсутність факту направлення вмотивованого рішення контролюючого органу за скаргою платника податків протягом визначеного законом строку (п.56.9 ст.56, п.п.56.23.4 ст.56 Податкового кодексу України); набуття податковим боргом правового статусу безнадійного у порядку ст.101 Податкового кодексу України прийняття контролюючим органом рішення про списання безнадійного податкового боргу платника податків; збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобовязання платника податків у разі подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України); збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобовязання платника податків безвідносно до подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п.п.266.10.3 ст.266, п.п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України).

Суд відзначає, що ані у тексті позову, ані під час усних промов у судових засідання заявником не наведено юридично спроможних доводів з приводу відсутності підстав для виконання податкового обов`язку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022р. відносно Майна.

Тому суд не знаходить підстав для задоволення позову за цим епізодом.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у наведені заявником доводи та подані заявником докази не доводять невідповідності закону управлінських волевиявлень субєкта владних повноважень з приводу самостійного визначення грошового зобовязання платника податку з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки та податку на прибуток за епізодами, відображеними в Акті №10164.

Натомість, приєднані до справи докази засвідчують існування події заниження грошового зобов`язання з податку на прибуток за рахунок не включення до складу доходу припинених зобовязань за договором поруки та договором переведення боргу унаслідок відчуження нерухомого майна, набутого заявником у власність у якості внеску до статутного капіталу, а також за рахунок неповного відображення включених до регістрів бухгалтерського обліку доходів від надання в оренду нерухомого майна (відносно яких не заявлено жодних доводів та не подано жодних доказів недостовірності даних бухгалтерського обліку, який повинен відповідати показникам первинних документів).

Тому позов належить залишити без задоволення через відсутність у заявника у спірних правовідносинах порушеного права.

Стосовно клопотання заявника про залишення без розгляду позову про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7 в частині визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень-лютий 2022р. у сумі - 5.210,83грн. суд зазначає, що згідно з п.5 ч.1 ст.240 КАС України назване клопотання не підлягає жодному додатковому умотивуванню, окрім наявності відповідної внутрішньої волі заявника.

Оскільки дане клопотання заявлено у межах ч.3 ст.9 КАС України і у даному конкретному випадку об`єктивно не здатне призвести до порушення прав та інтересів заявника, ТОВ «Голд Тесоро», то суд не знаходить підстав для відмови у цьому клопотанні, незважаючи на те, що довід представника заявника про оплату суми податку в цій частині не підтверджений відповідними доказами.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.240, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.05.2023р. №7 в частині визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за січень-лютий 2022р. у сумі - 5.210,83грн. - залишити без розгляду.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення у повному обсязі виготовлено у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 14.06.2023р.; підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко