Справа № 640/3399/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3399/21 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Кобаля М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) з 25.02.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-ХІІ з врахуванням періодів з 10.04.1989 по 27.07.1989, з 08.08.1994 по 31.12.2003, починаючи з 25.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на призначення йому пенсії за віком як особі, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а відповідач протиправно не зарахував у стаж його роботи періоди з 10.04.1989 по 27.07.1989, з 08.08.1994 по 31.12.2003 з підстав формальних недоліків через неналежне оформлення роботодавцем відповідних записів у трудовій книжці, що не може бути підставою для позбавлення позивача права на їх зарахування до стажу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) з 25.02.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 та прийняти рішення, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні суду про можливість зарахування до страхового стажу позивача, зокрема періодів: з 10.04.1989 по 27.07.1989 та з 01.01.1998 по 30.06.2000. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач (далі - апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не сприяв повному об`єктивному та неупередженому розгляду справи, зокрема в частині відмови щодо зобов`язання пенсійний орган зарахувати періоди стажу з 08.08.1994 по 31.12.1997 та з 01.07.2000 по 31.12.2003 є незаконним та ухвалених без повного зясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, положеннями ч. 1 ст. 309 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

У зв`язку з перебування члена колегії Грибан І.О. у відпустці продовжено строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на розумний термін.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 2) 25.02.2020 звернувся до ГУ ПФУ із заявою та доданими до неї документами про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Так, до вказаної заяви про призначення йому пенсії, ОСОБА_1 , зокрема додав копії: трудової книжки; військового квитка; довідки з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; довідки із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення за пенсією; посвідчення ліквідатора на Чорнобильській АЕС та форма 122.

Листом від 10.03.2020 № 2600-0314-8/32110 ГУ ПФУ повідомило позивачу, що згідно з наданих позивачем документів (трудової книжки, військового квитка та довідки від 09.12.1991 № 320) його страховий стаж становить 10 років 9 місяці 3 дні. До страхового стажу не враховано період роботи з 10.04.1989 по 27.07.1989, оскільки підставою для звільнення у трудовій книжці зазначено наказ 1990 року, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також у вказаному листі зазначено, що довідка від 09.12.1991 № 320, видана Центральною Медикосанітарною частиною № 1, у той час коли у період з 10.04.1989 по 27.07.1989 позивач був працівником Київського радіозаводу. У зв`язку із чим, оскільки позивачем документально не підтверджено первинними документами період та умови на яких він приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, а також у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років, позивача повідомлено про відмову у призначенні йому пенсії за його заявою від 25.02.2020.

Також судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , зокрема у період з 10.10.1984 був прийнятий в автотранспортний цех водієм на Київський радіозавод (запис № 8), на якому працював до 08.02.1988 (запис 9). З 22.02.1988 позивач був прийнятий на роботу водієм другого класу на Київське автотранспорте підприємство 33002 (запис № 10), де пропрацював до 03.04.1989 (запис № 11). 10.04.1989 позивач був призначений на посаду водія в групу централізованого господарського забезпечення шкіл та дитячих установ Дарницького районного відділу народної освіти та науки (запис № 12) , звідки був звільнений 27.07.1989 (запис № 13). При цьому записі № 13 трудової книжки позивача підставою звільнення зазначений наказ від 14.07.1990 № 93.

Також в матеріалах справи міститься довідка № 320, видана Державним підприємством «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про те, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378а, постановою Радою Міністрів СССР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах за списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 02.08.1956 № 1173, у період з 20.09.1986 по 26.09.1986 та з 10.10.1986 по 18.10.1986. Час вказаної роботи до 01.01.1988 зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі. У період з 08.08.1994 по 31.12.3003 позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Окрім того, як видно з клопотання Виробничого об`єднання «Київський радіозавод» до Держадміністрації Дніпровського району позивач 20.09.1986 та 25.09.1986 (два дні) та 10.10.1986, 18.10.1986 та 24.10.1986 (три дні) здійснював доставку медичного персоналу і медикаментів.

Згідно із довідкою від 09.12.1991 № 320, виданої Центральною Медикосанітарною частиною № 1 також зазначено, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 29.12.1987 № 1497-378а, постановою Радою Міністрів СССР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах за списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 02.08.1956 № 1173, у період з 20.09.1986 по 26.09.1986 та з 10.10.1986 по 18.10.1986. Час вказаної роботи до 01.01.1988 зараховується до стажу при призначенні пенсії в трьохкратному розмірі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є законні підстави для зарахування до страхового стажу періодів з 10.04.1989 по 27.07.1989 та з 01.01.1998 по 30.06.2000, натомість доказів для зарахування іншої частини періодів немає.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 15 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшується на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшується на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, зменшується на 5 років.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Частиною другою статті 55 Закону №796 встановлено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році зменшується на 10 років;

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році, зменшується на 5 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, зменшується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями, зменшується на 2 роки.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно пункту 1 статті 56 вищенаведеного Закону, час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуання», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

В апеляційній скарзі спірним питанням є період зарахування стажу з 08.08.1994 по 31.12.1997 та з 01.07.2000 по 31.12.2003.

ОСОБА_1 обґрунтовував своє право на призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону № 796-ХІІ також з врахуванням періоду з 08.08.1994 по 31.12.2003, у який як видно з матеріалів справи він був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку.

Колегія суддів зазначає, що особливості включення до страхового стажу окремих періодів ведення підприємницької діяльності визначені Законом № 1058-IV, Порядком № 637 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються, зокрема, періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Водночас, згідно з пунктом 4 Порядку №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1). Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відтак, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду ведення особою підприємницької діяльності до 01.05.1993 є сплата страхових внесків за весь період здійснення такої діяльності.

Для зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно слід перебувати на спрощеній системі оподаткування (або бути платником фіксованого податку), а також підтвердити факт реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності відповідною довідкою.

При цьому, період ведення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно може бути зарахований до страхового стажу за умови застосування спрощеної системи оподаткування (зокрема й фіксованого податку) та у разі сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.

Колегією суддів установлено, що у період з 01.01.1998 по 31.12.2003 позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку, що підтверджується відповідними свідоцтвами та патентами (а.с. 32-34).

При цьому згідно із довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 у період з 16.10.2000 по 31.12.2000 страхові внески не сплачував.

Таким чином, період ведення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно має бути зарахований до його страхового стажу.

Натомість, до апеляційної скарги, як і під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не було надано доказів сплати страхових внесків за час здійснення підприємницької діяльності в період з 08.08.1994 по 31.12.1997 та з 01.07.2000 по 31.12.2003, а отже висновки, викладені в рішенні від 28.06.2022, є обґрунтованими.

Також колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що єдиним органом до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Проте відповідачем не надано жодної оцінки, зокрема, записам наявним у трудовій книжці іншим періодам позивача та можливості зарахування до стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності. При цьому, з його рішення, взагалі незрозуміло які періоди не зараховані до стажу, у тому числі пільгового.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах не надав оцінку відомостям наявним або відсутнім в трудовій книжці позивача, а також можливості зарахування до стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень наданих виключно орган Пенсійного фонду.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обгурнтовано дійшов висновку визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ з 25.02.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість доводів позивача та наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ГУ ПФУ щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) з 25.02.2020 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2020 та прийняти рішення, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні суду про можливість зарахування до страхового стажу позивача, зокрема періодів: з 10.04.1989 по 27.07.1989 та з 01.01.1998 по 30.06.2000.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Натомість, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: І.О. Грибан

М.О. Кобаль