Справа № 160/4057/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 року Справа № 160/4057/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович, ОСОБА_2 , Босенко Олександр Миколайович про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі Департамент, відповідач), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович (далі державний реєстратор, третя особа-1), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , третя особа-2), ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , третя особа-3), в якій позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:
1) визнати протиправною бездіяльність Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо не проведення реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 від 24.06.2020 р. №40150048;
2) зобов`язати Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати право власності на виділені в натурі части в домоволодінні АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав №40150048 від 24.06.2020 р. згідно резолютивної частини ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц, а саме:
- зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 78/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається (за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 р. №6001/6002-17) з приміщень в житловому будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «А 1-1», площею 26,8 м. кв., а також з наступних будівель та споруд: гараж літ. «Д»; літня кухня літ. «Ж»; погріб під літ. «Ж»; убиральня літ. «З»; ганок літ «Ж»; 22,15 м. п. огорожі №1, хвіртка №2, огорожа №3, вимощення 2;
- зареєструвати право особистої спільної сумісної власності на 122/200 (по 61/200 частин кожному співвласнику) частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка складається (за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 р. №6001/6002-17) з: приміщень в житловому будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а-1», площею 26,7 м. кв., а також будівлі та споруди: ганок літ. «а»; сарай літ. «В»; погріб під літ. «В»; вбиральня літ. «П»; сарай літ. «Б»; 6 м. п. огорожі №1; хвіртка №4; огорожа №5; огорожа №6; вимощення 1; колодязь літ. «К».
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що в провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №206/87/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну часток у праві спільної часткової власності, визнання ідеальних часток та припинення частки в спільній частині власності. Ухвалою Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц затверджено мирову угоду сторін спору. Позивач зазначив, що після набрання ухвалою законної сили, ОСОБА_2 звернувся з заявою №37331033 від 05.12.2019 р. до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо реєстрації права власності на виділене в натурі майно, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євгена Анатолійовича №50154892 від 11.12.2019 р. в проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно заяви ОСОБА_2 №37331033 від 05.12.2019 р. відмовлено. З огляду на викладене, як вказано у позовній заяві, ОСОБА_2 звернувся до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з заявою про роз`яснення ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.02.2020 р. роз`яснено ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди. 24.06.2020 р. ОСОБА_2 повторно звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з заявою №40150048 про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому, як наголошує позивач, до цієї заяви, зокрема, була долучена копія ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.02.2020 р. по справі №206/87/16-ц. Водночас, ОСОБА_1 зауважив, що станом на дату подання вказаного адміністративного позову, ні заявником ОСОБА_2 , ні іншими особами, яким виділено частки в натурі в домоволодінні АДРЕСА_1 , не отримано рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень або про відмову в реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 від 24.06.2020 р. №40150048. Надалі у позовній заяві вказано, що за змістом листів Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 22.09.2022 р. №5/5-128, від 26.10.2022 р. №5/5-162, у задоволенні адвокатських запитів представника позивача та наданні інформації і копії рішення про результати розгляду заяви ОСОБА_2 про реєстрацію прав на нерухоме майно від 24.06.2020 р. №40150048 - відмовлено. З огляду на викладене, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Біндюгіна М. О. з заявою про отримання витягу (довідки) з Державного реєстру прав на нерухоме майно та з`ясував, що згідно інформаційної довідки №314639630 від 09.11.2022 р. в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстровано права власності на виділені в натурі частки домоволодінні АДРЕСА_1 згідно ухвали Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди сторін спору. Позивач вважає, що невиправдане зволікання у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до мирової угоди, затвердженої ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц порушує законні права осіб, учасників цієї мирової угоди, та, відповідно, свідчить про протиправний характер бездіяльності службових осіб органу державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому, на думку позивача, права учасників мирової угоди (зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) на виділені в натурі частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , визнані судовим рішенням, що набрало законної сили, яке в силу приписів ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади і місцевого самоврядування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 р. відкрито провадження у справі за позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 11.04.2023 р. відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвала суду від 11.04.2023 р. отримана представником відповідача 26.04.2023 р. разом із позовною заявою з додатками, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 14.06.2023 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення), відзив до суду не надходив.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, відповідач правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

Також станом на час розгляду справи від третіх осіб пояснень, заперечень, заяв або клопотань до суду не надходило.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа №206/87/16-ц (провадження №2/206/8/19) за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння в натурі, припинення права власності на частку домоволодіння та визнання права власності на частку домоволодіння.

Ухвалою Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц затверджено мирову угоду сторін від 09.09.2019 р., укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якої:

1. Право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 припиняється.

2 Визнається право особистої приватної власності за позивачем 2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на 78/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається (за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 року №6001/6002-17) з приміщень в житловому будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «А 1 -1», площею 26,8 м. кв., а також з наступних будівель та споруд: гараж літ. «Д»; літня кухня літ. «Ж»; погріб під літ. «Ж»; убиральня літ. «З»; ганок літ «Ж»; 22,15 м.п. огорожі №1, хвіртка №2, огорожа №3, вимощення 2.

3 Визнаться право особистої спільної сумісної власності на 122/200 (по 61/200 частин кожному співвласнику) частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), яка складається (за висновком судово-технічної експертизи від 12.11.2018 року №6001/6002-17) з: приміщень в житловому будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а-1», площею 26,7 м. кв., а також будівлі та споруди: ганок літ. «а»; сарай літ. «В»; погріб під літ. «В»; вбиральня літ. «П»; сарай літ. «Б»; 6 м.п. огорожі №1; хвіртка №4; огорожа №5; огорожа №6; вимощення 1; колодязь літ. «К».

4 Позивач 1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), Позивач 2 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Відповідач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) набувають права здійснити за собою реєстрацію права власності на виділене їм в натурі нерухоме майно.

5 Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від позовних вимог про зміну часток за їх фактичним користуванням.

6 Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовляються від позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 в частині стягнення судового збору та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Вищевказана ухвала Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 22.10.2019 р., що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень.

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою №37331033 від 05.12.2019 р. щодо реєстрації права власності на виділене в натурі майно.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євгена Анатолійовича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №50154892 від 11.12.2019 р. відмовлено в проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень згідно заяви ОСОБА_2 №37331033 від 05.12.2019 р.

В обґрунтування підстав для прийняття вказаного вище рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за заявою ОСОБА_2 №37331033 від 05.12.2019 р. вказано те, що не є зрозумілим який вид спільної власності зазначати при проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку із тим, що судом визнано право спільної сумісної власності з виділенням частки.

Також в цьому рішенні державний реєстратор зазначив, що подані документи не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, у зв`язку з чим правові підстави для здійснення переходу права власності відповідно до поданої заяви відсутні.

08.01.2020 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про роз`яснення ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.02.2020 р. роз`яснено ухвалу Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди.

За змістом резолютивної частини вищевказаної ухвали судом роз`яснено, що в аспекті чіткості розуміння органом реєстрації права особистої приватної власності про те, що даною ухвалою були визначені частки в натурі спірного домоволодіння із зазначенням конкретних приміщень та об`єктів даного домоволодіння за відповідними співвласниками.

Надалі, як зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повторно звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з заявою №40150048 про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 24.06.2020 р., до якої заявником долучено копію ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 03.02.2020 р. по справі №206/87/16-ц.

Позивач зазначає, що станом на 28.02.2023 р. ні заявником ( ОСОБА_2 ), ні іншими особами, яким виділено частки в натурі в домоволодінні АДРЕСА_1 , не отримано рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень або про відмову в реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 від 24.06.2020 р. №40150048.

Адвокат Сініцина Світлана Іванівна, як представник ОСОБА_5 (тобто особи, якій виділено частку в домоволодінні АДРЕСА_1 , згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц) зверталася до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради з адвокатськими запитами про надання інформації і копії рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень або про відмову в реєстрації прав на нерухоме майно і їх обтяжень, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про реєстрацію прав на нерухоме майно від 24.06.2020 р. №40150048.

У відповідь на вказані вище звернення представника позивача Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради направлено останній листи від 22.09.2022 р. №5/5-128, від 26.10.2022 р. №5/5-162, згідно з якими представнику позивача було відмовлено в наданні інформації і копії рішення про результати розгляду заяви ОСОБА_2 про реєстрацію прав на нерухоме майно від 24.06.2020 р. №40150048.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Біндюгіна М. О. з заявою про отримання витягу (довідки) з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно інформаційної довідки №314639630 від 09.11.2022 р. в Державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстровано права власності на виділені в натурі частки домоволодінні АДРЕСА_1 згідно ухвали Самарського районного суду від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц про затвердження мирової угоди сторін спору.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Згідно із приписами статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб. Власник майна або уповноважена ним особа можуть поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину. Так само власник або співвласники декількох об`єктів нерухомого майна можуть об`єднати ці об`єкти нерухомого майна.

У відповідності до положень статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004 р. (далі Закон №1952-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1952-IV (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (а саме: в редакції, чинній на момент подачі ОСОБА_2 заяви від 24.06.2020 р. №40150048), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV, державній реєстрації прав підлягають, зокрема, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону №1952-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону №1952-IV, державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

2. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

У відповідності до положень частин 5, 6, 7 ст. 18 Закону №1952-IV, у разі якщо державна реєстрація прав проводиться не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, державний реєстратор обов`язково визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав.

Обсяг цивільної правоздатності та дієздатності визначається, а повноваження представника перевіряються щодо особи, якій належить нерухоме майно на певному речовому праві, та щодо особи, яка набуває певних речових прав.

Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності фізичної особи - громадянина України здійснюється шляхом отримання відомостей про таку особу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності фізичної особи - іноземця або особи без громадянства здійснюється на підставі документа, що посвідчує його особу і є підставою для перебування в Україні.

У разі подачі документів на державну реєстрацію уповноваженою на те особою встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, уповноважену діяти від імені юридичної особи.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 8 ст. 18 Закону №1952-IV).

За змістом абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, заявником, зокрема, є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону №1952-IV, заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва з одночасним набуттям права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об`єкти незалежно від кількості документів, що посвідчують право власності на зазначене майно.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструється за тим набувачем або набувачами.

Одна заява про державну реєстрацію права власності може подаватися співвласниками у разі одночасного набуття права спільної сумісної або спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна.

У разі якщо на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва, або земельну ділянку, на якій вони розташовані, не відкрито розділ у Державному реєстрі прав, для проведення державної реєстрації права власності подаються дві заяви.

Згідно із приписами ч. 12 ст. 18 Закону №1952-IV, у разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України (ч. 15 ст. 18 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №1952-IV, заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Встановлення особи громадянина України здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Заява на проведення реєстраційних дій в електронній формі подається за умови підписання її заявником з використанням засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державним реєстратором встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, яка уповноважена діяти від імені юридичної особи.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна, а також відповідного користувача, обтяжувача про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р. (далі Порядок №1127) (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (а саме: в редакції, чинній на момент подачі ОСОБА_2 заяви від 24.06.2020 р. №40150048), було передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 9 Порядку встановлено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор відповідно до закону встановлює особу заявника.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав (пункт 12 Порядку).

Згідно з абзацами 1 та 6 пункту 20 Порядку, у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва.

У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об`єктів нерухомого майна, які об`єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об`єктів нерухомого майна.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком (пункт 40 Порядку).

Підставою для державної реєстрації прав, відповідно до п. 9 ч.1 ст.27 Закону №1952-IV, є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.п. 1 п. 56 Порядку, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор зазначає рівні частки у праві спільної часткової власності на таке майно, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, або якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 23 Порядку передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За приписами п. 2 ч. 4 статті ст. 20 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на момент подачі ОСОБА_2 заяви від 24.06.2020 р. №40150048), заява про проведення реєстраційних дій, надання інформації з Державного реєстру прав не приймається, зокрема, в разі невстановлення особи заявника чи обсягу його повноважень на подання відповідної заяви.

Аналіз положень вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що законодавство у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати заяви як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної часткової власності з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності.

Тобто, якщо частка співвласника у спільній власності визначена, то такий співвласник має право подати як самостійно заяву про державну реєстрацію прав щодо своєї частки у праві спільної власності, так і спільно з іншими співвласниками заяву про державну реєстрацію прав щодо спільної власності.

У випадку, коли співвласником подається заява про державну реєстрацію прав щодо своєї частки у праві спільної власності, державна реєстрація прав проводиться виключно щодо відповідної частки, тобто запис до Державного реєстру прав вноситься щодо частки у праві спільної часткової власності. При цьому така державна реєстрація прав може бути проведена і з відкриттям розділу Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна, що перебуває у спільній власності. В подальшому, при проведенні державної реєстрації прав за заявами інших співвласників такого об`єкта нерухомого майна, новий розділ Державного реєстру прав не відкривається, а до існуючого розділу вносяться записи щодо інших часток у праві спільної часткової власності.

В іншому випадку, коли заява про державну реєстрації прав подається щодо спільної власності в цілому, така державна реєстрація прав може бути проведена як за заявою, поданою усіма співвласниками, тобто з заповненням додатку встановленої форми, так і за заявою, поданою уповноваженою особою таких співвласників (у тому числі такою уповноваженою особою може бути один із співвласників).

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_2 повторно звернувся до Департаменту із заявою №40150048 про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 24.06.2020 р.

Одночасно із цим, слід зауважити, що у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні відомості про те, що заява №40150048 про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 24.06.2020 р. подавалася сумісно позивачем та третьою особою-2, або що ця заява була подана в інтересах позивача ОСОБА_2 як уповноваженим представником ОСОБА_1 .

При цьому, позивач вважає, що Департаментом адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради допущено протиправну бездіяльність у вигляді не проведення реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 від 24.06.2020 р. №40150048, яка спричинила порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

За змістом частини 1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. То ж, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна правова позиція підтверджується, зокрема, рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/1997 від 25.11.1997 р. за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За змістом рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що оскаржувана бездіяльність Департаменту у вигляді не проведення реєстрації прав на нерухоме майно за заявою ОСОБА_2 від 24.06.2020 р. №40150048 призвела до порушення його прав та інтересів й позбавляє позивача можливості володіти й розпоряджатися належним йому майном.

Матеріали та фактичні обставини справи свідчать, що станом на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 безпосередньо або через уповноваженого представника не звертався до Департаменту із відповідною заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у відповідності до ухвал Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2019 р. та від 03.02.2020 р. по справі №206/87/16-ц.

Так, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

При цьому, суд зауважує, що позивачем не доведено, що вказана вище заява ОСОБА_2 (третя особи-2) була подана в інтересах ОСОБА_1 й стосувалася державної реєстрації речових прав позивача на відповідний об`єкт нерухомості, що виключає можливість відновлення прав та інтересів позивача в контексті спірних правовідносин.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього, тобто, відсутність у будь-кого прав чи обов`язків у зв`язку з прийняттям спірного рішення не породжує для нього і права на судовий захист, тобто права на звернення з адміністративним позовом.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 28.02.2017 р. (справа №21-3829а16).

В пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» №2 від 06.03.2008 р., право на захист виникає за умови доведення позивачем факту застосування до нього норм оскаржуваного рішення, або того, що він є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано це рішення, при цьому, законність оскаржуваного рішення може бути перевірена лише після встановлення у позивача права на його оскарження.

Крім того, як зазначив Верховний Суд України в ухвалі від 12.03.2009 р., право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Підсудність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 р. №К/9901/1141/18.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у цій справі в контексті того, що оскаржувана бездіяльність відповідача, допущена стосовно поданої ОСОБА_2 заяви від 24.06.2020 р. за №40150048, який в рамках цієї справи виступає третьою особою без самостійних вимог на предмет спору.

При цьому, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, що при зверненні до Департаменту, зокрема, із заявою від 24.06.2020 р. за №40150048 ОСОБА_2 діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 в якості уповноваженого представника.

Слід зазначити, що за умовами затвердженої ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2019 р. по справі №206/87/16-ц мирової угоди (пункт 4), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право здійснити за собою реєстрацію права власності на виділена їм в натурі майно.

Водночас, ані умовами цієї мирової угоди, ані ухвалами Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03.10.2019 р. та від 03.02.2020 р. по справі №206/87/16-ц не передбачено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повинні реалізувати право на державну реєстрацію речових прав на відповідне майно шляхом подачі спільної заяви для вчинення таких реєстраційних дій як співвласники такого майна.

Враховуючи наведене, задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 зобов`язального характеру має наслідком втручання в реалізацію прав інших осіб (зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), які є співвласниками відповідного об`єкта нерухомості, що не відповідає засадам адміністративного судочинства ст. 2 КАС України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивач не надав суду доказів того, що в контексті спірних правовідносин відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка призвела до порушення прав та інтересів позивача.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що з метою державної реєстрації його речових прав він має можливість звернутися до органу державної реєстрації із відповідною заявою та оскаржити рішення, дії або бездіяльність цього органу в разі порушення безпосередньо прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні поданої ОСОБА_1 позовної заяви слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) до Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради (, пр. Дмитра Яворницького, 75, м.Дніпро, 49000), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Кучеренко Євген Анатолійович (пр. Дмитра Яворницького, 75, м.Дніпро, 49000), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса