Справа № 140/7588/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7588/22 пров. № А/857/3591/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги НОМЕР_2 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Ксензюком А.Я. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправними дії щодо невключення до складу грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення у квітні 2022 року та у зв`язку із звільненням компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168) та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 роки та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій із включенням до складу грошового забезпечення винагороди, передбаченої Постановою №168, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не включення до складу грошового забезпечення індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення у квітні 2022 року, а також при розрахунку та виплаті компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 роки та компенсації за невикористані дні додаткові відпустки учасника бойових дій та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а також компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 роки та компенсацію за невикористані дні додаткові відпустки учасника бойових дій із включенням до складу грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.02.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з урахуванням індексації грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскаржуваного рішення, не взяв до уваги той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду. Також вказує, що індексація грошових доходів населення не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому не включається для обрахунку інших його складових.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1990 (далі - Закон №2011), до складу грошового забезпечення входять також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), та грошове забезпечення підлягає індексації, а тому при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткові відпустки учасника бойових дій, відповідач мав проводити розрахунок виплат з урахуванням грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та індексації грошового забезпечення. При цьому, ознаки грошової винагороди, визначені Постановою №168 відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер, оскільки йому у період з лютого до часу звільнення така виплачувалась кожного місяця у розмірі 30000 грн

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону №688-ОС від 18.08.2022 з ОСОБА_1 було припинено (розірвано) контракт та звільнено його з військової служби в запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці на висловили бажання продовжувати службу) : один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232).

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) №695-ОС від 19.08.2022 позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби за сімейними обставинами.

Відповідно до вказаного наказу позивачу було виплачено компенсацію за невикористані 20 календарних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та за невикористані 112 календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення та заробітної плати з січня по жовтень 2022 року позивачу було виплачено грошову допомогу на оздоровлення у квітні 2022 року в розмірі 20461,50 грн, а також у вересні 2022 року компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у розмірі 15763,80 грн та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 88277,28 грн.

У довідках розрахунку суми грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 20 календарних діб, розрахунку суми грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки за 112 календарних діб та розрахунку суми допомоги для оздоровлення за 2022 рік зазначено, що грошова компенсація за невикористану щорічну основну, грошова компенсація за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій та допомога для оздоровлення за 2022 рік обчислювались по наступних складових грошового забезпечення, а саме : посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за роботу в режимних обмеженнях (таємність), надбавка за класну кваліфікацію, надбавка за особливості проходження служби та премія.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невключення до складу місячного грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення у квітні 2022 року, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), тому відсутні правові підстави для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована допомога на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Стосовно включення індексації, суд дійшов висновку, що у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її неврахування при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 16 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" №661-IV від 03.04.2003 (далі - Закон №661) передбачено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Згідно ч.3, 4 ст.25 Закону №661, військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до ч.1 ст.101 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно частини третьої статті 15 Закону №2011, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

З матеріалів справи видно, що позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, розрахунок яких здійснено відповідачем з грошового забезпечення без урахування у його складі щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Вирішуючи питання про наявність підстав для включення грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що виходячи з ч.2 ст.9 Закону №2011, п.2 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення, як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Таким чином, для правильного вирішення цього спору слід встановити, чи відповідає грошова винагорода, встановлена Постановою №168, ознакам щомісячного додаткового грошового забезпечення.

Пунктом 1 Постанови №168 (в первісній редакції) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.5 Постанови №168, вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 "Про внесення змін до Постанови №168" (далі - Постанова №793) були внесені зміни до Постанови №168, зокрема, у пункті 1 : в абзаці першому слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць"; доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: "Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

Пунктом 2 Постанови №793 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Для з`ясування правової природи грошової винагороди, встановленої Постановою №168, та з метою встановити чи має вказана вище грошова винагорода ознаки щомісячного додаткового грошового забезпечення, суд вважає за необхідне врахувати вимоги Постанови №168 і в чинній редакції, а також Порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №775 від 28.11.2022 , зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2022 за № 1514/38850 (далі - Порядок та умови №775).

Відповідно до п.1 Постанови №168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №43 від 20.01.2023), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Колегія суддів наголошує, що п.1 Постанови №168 чітко та однозначно передбачає, що додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень є каузальною, оскільки установлюється на період дії воєнного стану, а тому не є щомісячною чи такою, що виплачується раз на місяць, в розумінні Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262).

Колегія суддів зазначає, що додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, є додатковою виплатою, розмір якої залежить від певних умов та не є фіксованим, та яка виплачується на підставі наказів начальника в розмірі до 30000 гривень та лише на період дії воєнного стану, тобто тимчасово.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), тому відсутні правові підстави для її включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована допомога на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій.

Щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а також при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги.

Відповідно до абз.1 п.30.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008, (яка була чинною станом на час виплати позивачу одноразової допомоги на оздоровлення у спірний період), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Як встановлено судом, позивачу було нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення за 2022 рік та компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, розрахунок яких здійснено відповідачем з грошового забезпечення без урахування у його складі індексації грошового забезпечення.

Вказане підтверджується особистою карткою грошового забезпечення та заробітної плати позивача з січня по жовтень 2022 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій є протиправними.

Стосовно доводів скаржника про пропущення позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022 (далі - Закон №2352), яким внесено ряд змін до законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ч.2).

Питання щодо виплати грошового забезпечення в належному розмірі позивач намагався вирішити в досудовому порядку, про що свідчить адвокатський запит від 08.10.2022.

21.10.2022 відповідачем було направлено позивачу розшифровку нарахувань грошового забезпечення.

Відтак, про порушення своїх прав на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу стало відомо після 21.10.2022, а з даним позовом звернувся до суду 14.11.2022, тобто в межах тримісячного терміну звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає. що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом, а тому суд першої інстанції прийняв позов до розгляду з дотриманням норм процесуального права та ухвалив рішення по суті спору.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги НОМЕР_2 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року по справі №140/7588/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар