Справа № 540/6378/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/6378/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Херсонського окружного адміністративного суду 21.10.2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 04 від 01.04.2021 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року, та повторно розглянути заяву про призначення мені пенсії за віком від 21.01.2021 року.

Ухвалою від 26.10.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду документу про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. або документ, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

05.11.2021 року позивачем надана заява за вх. №23327/21 якою усунуто недоліки адміністративного позову, шляхом сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22, відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справи - Одеський окружний адміністративний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2023 року, адміністративну справу №540/6378/21 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що його страховий стаж складає понад 38 років, що підтверджується трудовою книжкою, виданою 18.07.1977 року, довідкою № 45, виданою 10.03.2021 року Білозерським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, довідкою № 562, виданою 24.08.2021 року Управлінням соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації, які містяться в матеріалах його пенсійної справи.

Досягнувши пенсійного віку (60 років), в січні 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заявою про призначення пенсії за віком. Однак йому було відмовлено в прийнятті заяви у зв`язку з необхідністю надання ще якихось довідок.

Заяву позивача про призначення пенсії було зареєстровано лише 31.03.2021 року.

Однак рішенням № 04 від 01.04.2021 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу роботи. При цьому в повідомленні № 2100-0304-8/16722 від 06.04.2021 року зазначено, що період роботи в ФГ «Брама» не зараховано до страхового стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Позивач зазначив, що у ФГ «Брама» він не працював, а з 07.04.1995 року та до 13.01.2010 року він був головою ФГ «Нуклеус». У зв`язку з цим 02.06.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії.

Листом № 3994-3647Л-02/8-2100/21 від 17.06.2021 року йому було повідомлено, що ст. 34 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Отже, період роботи фермерському господарстві по 2003 рік враховується до страхового стажу за умови підтвердження роботи записами в трудовій книжці та документами, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Згідно з базою даних ПФУ фермерське господарство «Нуклеус» зареєстровано в управлінні ПФУ України в Білозерському районі Херсонської області з 02,01.1995 року.

Згідно із звітами, наданими підприємством та за архівними даними електронних баз щодо сплати збору/внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за період з 02.01.1995 року по 31.12.2003 року сплата внесків відсутня. Після 01.01.2004 року робота зараховується тільки за даними персоніфікованого обліку.

Враховуючи зазначене, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в ФГ «Нуклеус» з 07.04.1995 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.09.2004 року, з 01.12.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2010 року по 14.01.2010 року.

З огляду на викладене, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стразового стажу (рішення № 04 від 01.04.2021 року).

Вважаючи такі дії та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не погоджується з заявленими позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що 31 березня 2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (Білозерка), із заявою про призначення пенсії за віком, та надав трудову книжку, видану 18.07.1977 року; довідку від 10.03.2021 року №45, видану Білозерським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; довідку від 24.08.2021 року №562, видану Управлінням соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації. За наданими документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу стаж роботи позивача склав 27 років 4 місяці 19 днів.

Відповідач зазначає, що згідно зі статтею 28 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та пункту 3 статті 34 Закону України «Про фермерське господарство» час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду

роботи у фермерському господарстві є сплата страхових внесків (єдиного внеску). При цьому належними доказами, якими особа може підтвердити свій стаж до 01.01.2004 року є документи про сплату страхових внесків на соціальне страхування за кожну конкретну особу до Пенсійного фонду України.

Згідно з базою даних Пенсійного фонду України фермерське господарство «Нуклеус» зареєстровано в управлінні Пенсійного фонду України в Білозерському районі Херсонської області з 02.01.1995 року. Період роботи в ФГ «Нуклеус» не зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Згідно із звітами, наданими підприємством та за архівними даними електронних баз щодо сплати збору внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 02.01.1995 року по 31.12.2003 року сплата внесків відсутня, а тому відсутні підстави для зарахування вказаного періоду.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року прийнято справу №540/6378/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - до розгляду. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №540/6378/21 зі стадії відкриття провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

03 квітня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/11126/23).

Станом на 14 червня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в січні 2021 року звернувся до відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (Білозерка), із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав наступні документи: трудову книжку, видану 18.07.1977 року; довідку від 10.03.2021 року №45, видану Білозерським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; довідку від 24.08.2021 року №562, видану Управлінням соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації.

Заяву позивач про призначення пенсії було зареєстровано 31.03.2021 року.

За результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком № 04 від 01.04.2021 року, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Підставою для відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року в ФГ «Нуклеус» у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про сплату внесків (збору) на загальнообов`язкове пенсійне страхування.

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що позивач у період з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року, працював на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» .

Зазначені обставини відповідачем не спростовуються, а також підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи.

Період роботи в ФГ «Нуклеус» не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, виключно у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Так, відповідно до відмови відповідач посилається на положення п. 3 ст. 34 Закону України «Про фермерське господарство» № 973-17 від 19.06.2003 року.

Даний Закон набрав чинності з 29.07.2003 року, а відтак не підлягає застосуванню до спірного періоду з 07.04.1995 року по 29.07.2003 року.

Натомість у вказаний період діяли норми Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року.

Згідно з ст. 28 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство», який діяв на час виникнення правовідносин, особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 15-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх вид в заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог 02.01.1995 року фермерське господарство «Нуклеус» було зареєстровано в управлінні ПФУ України в Білозерському районі Херсонської області.

З 07.04.1995 року фермерське господарство «Нуклеус» було взято на облік як платник податків у Білозерському відділенні Голопристанської МДПІ Херсонської області, що підтверджується довідкою № 40/19-08 від 11.01.2005 року.

Судом встановлено, що з 2000 року позивач сплачував фіксований сільськогосподарський податок, що підтверджується формами розрахунку, наявними в матеріалах справи.

Водночас, у статті 1 Закону №1058-IV визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

- страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 24 вказаного Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами 4-6, 9 статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Згідно із положеннями частини 10 статті 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що в незараховані до страхового стажу періоди з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року, позивач працював на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» згідно записів трудової книжки.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивач як голова ФГ «Нуклеус», тобто страхувальник, зобов`язаний був сплачувати страхові внески за вказаний період та в разі несплати таких внесків має нести відповідальність за їх несплату.

Проте, суд зазначає, що відповідальність за несплату страхових внесків визначається як Законом №1058-IV, так і іншими актами чинного законодавства (зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення), та серед видів такої відповідальності відсутній таких вид, як позбавлення особи, яка працювала головою ФГ, права на пенсійне забезпечення.

Разом із тим, суд зазначає, що 02.01.1995 року фермерське господарство «Нуклеус» було зареєстровано в управлінні ПФУ України в Білозерському районі Херсонської області.

З 07.04.1995 року фермерське господарство «Нуклеус» було взято на облік як платник податків у Білозерському відділенні Голопристанської МДПІ Херсонської області, що підтверджується довідкою № 40/19-08 від 11.01.2005 року.

Судом встановлено, що з 01.01.1999 року по 01.01.2005 року позивач сплачував фіксований сільськогосподарський податок, що підтверджується формами розрахунку, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що з 01.01.1999 року до набрання чинності Податковим кодексом механізм справляння фіксованого сільськогосподарського податку, що сплачується сільськогосподарськими товаровиробниками у грошовій формі визначався Законом України «Про фіксований сільськогосподарський податок» від 17.12.1998 року №320-XIV (далі Закон №320).

Так, статтею 6 Закону №320, в первинній редакції від 17.12.1998 року, визначено порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів, згідно якого платники податку перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах. Також визначено, що відділення Державного казначейства України у районах наступного дня після надходження коштів перераховують суми фіксованого сільськогосподарського податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 30 відсотків, на обов`язкове державне пенсійне страхування - 68 відсотків, на обов`язкове соціальне страхування - 2 відсотки. Зазначені відділення повідомляють відповідний орган державної податкової служби про загальну суму податку та її розмежування.

Отже, сплата збору на соціальне страхування входила до фіксованого сільськогосподарського податку.

В редакції від 24.06.2004 року Закону №320 вищезгадана стаття теж визначала порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів. Також в ній було зазначено, що платники податку перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах за місцем розташування земельної ділянки. Однак, в даній редакції немає застережень щодо відрахувань на пенсійне та обов`язкове соціального страхування.

В подальшому (в редакції від 23.12.2004 до 02.12.2010) стаття 6 Закону №320 була викладена у такій редакції: «платники податку перераховують у визначений строк загальну суму коштів на відповідний рахунок місцевого бюджету за місцем розташування земельної ділянки».

Частина 3 статті 1 Закону №320 (в усіх редакціях у період з 17.12.1998 по 02.12.2010) вказувала, що інші податки та збори (обов`язкові платежі), визначені Законом України «Про систему оподаткування», сплачуються сільськогосподарськими товаровиробниками в порядку і розмірах, визначених законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 1 Закону №320 (в редакції, що діяла з 23.12.2004 по 02.12.2010) визначався перелік податків, в рахунок яких сплачується фіксований сільськогосподарський податок, в такому переліку у вказаний період були відсутні страхові внески (збір на обов`язкове соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування).

Отже, за період з 23.12.2004 року по 02.12.2010 року відрахування на страхові внески в порядку частини 3 статті 1 Закону №320 повинні були здійснюватися окремо від сплати фіксованого сільськогосподарського податку.

З прийняттям Податкового кодексу України 02.12.2010 року правове регулювання взаємовідносин зі справляння фіксованого сільськогосподарського податку здійснювалось главою 2 ПК України.

Так, пунктом 2 статті 307 ПК України визначено, що податки і збори, не зазначені у пункті 307.1 цієї статті, сплачуються платником податку в порядку і розмірах, установлених цим Кодексом, а єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - в порядку, визначеному Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вказана норма статті 307 ПК України діяла з 02.12.2010 року до 31.12.2014 року.

Тобто, як за період із 23.12.2004 по 02.12.2010 року в порядку Закону №320, так і за період з 02.12.2010 року до 31.12.2014 року в порядку глави 2 ПК України відсутнє автоматичне відрахування відповідних сум для зарахування страхових внесків для платників фіксованого сільськогосподарського податку.

З 01.01.2015 року сільськогосподарські виробники, які у вищезазначених випадках були платниками фіксованого сільськогосподарського податку в порядку розділу XIV ПК України перейшли у четверту групу платників єдиного податку.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем в порушення обов`язку доказування не надано доказів того, що ФГ «Нуклеус» не сплачувався фіксований сільськогосподарський податок у спірний період.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року до його страхового стажу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року на посаді голови ФГ «Нуклеус».

Згідно з абзацом 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Форма заяви про призначення пенсії наведена в Додатку 2 Порядку № 22-1.

Згідно п. 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду.

Відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим позивачем відомостям, що зазначені в наданих до суду доказах.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що після звернення позивача, відповідач не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту положень ст. 245 КАС України видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу щодо спірного періоду, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача страхового стажу, який дає право на пенсію за віком.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 04 від 01.04.2021 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року.

Також суд зазначає, що з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.01.2021 року, про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період роботи на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 908,00 грн., сплачені згідно квитанції № 59141225 від 05.11.2021 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в призначенні пенсії за віком за № 04 від 01.04.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи на посаді голови фермерського господарства «Нуклеус» з 01.01.1999 року по 24.06.2000 року, з 26.06.2000 року по 31.12.2003 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 21.01.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, буд.6, м. Херсон, 73005, ).

Суддя С.О. Cтефанов