Справа № 585/3358/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 р.Справа № 585/3358/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

представника відповідача - Ситниченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2023 (головуючий суддя І інстанції: Євтюшенкова В.І.) по справі № 585/3358/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії АА №00002380 від 06.12.2022, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Тимощуком А.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачем не доведено факт вчинення нею порушення ч.2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки при зважуванні не враховано, що спеціалізований напівпричіп марки Е Pacton T3001 є контейнеровозом, а тому максимально дозволена загальна маса транспортного засобу з напівпричепом має становити 42 тони, а не 40 як вважає Укртрансбезпека.

Натомість, з урахуванням вказаного вище показника, перевищення загальної маси її ТЗ з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу становить 1,36 %, що є меншим встановленого ч. 2 ст.132-1 КУпАП перевищення габаритно-вагових норм, за яких настає адміністративна відповідальність.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2023 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00002380 від 06.12.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП за постановою серії АА № 00002380 від 06.12.2022 закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору 496,20 грн. та на правничу допомогу 3 000,00 грн .

Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно надано оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, не враховано, що здійснення вантажних перевезень здійснювалося транспортним засобом, який не є контейнеровозом або змінним кузовом в розумінні положень чинного законодавства та не використовувався в момент зафіксованого порушення як такий.

З огляду на визначені в оскаржуваній постанові параметри транспортного засобу, зокрема, кількість вісей - 5, та дані свідоцтва про реєстрацію сідлового тягача, напівпричепу, вважає, що у спірному випадку транспортний засіб є двовісним автомобілем (тягач) з трьохвісним напівпричепом, отже максимально допустиме навантаження для її ТЗ становить 40 тон.

Вказує, що факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП підтверджено належними та допустимими доказами, а саме фотографіями транспортного засобу та інформаційною карткою автоматичного пункту габаритно-вагового контролю щодо виявленого правопорушення, проте суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені докази.

У апеляційній скарзі відповідач також наводить формулу за якою були здійснені автоматичні розрахунки, зазначені в спірній постанові.

Крім того, зазначає, що спірна постанова містить усі необхідні реквізити, установлені як частинами 2, 3, 4 ст. 283 КУпАП, так і пунктом 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, отже її зміст відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Також, вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме не розглянуто клопотання Укртрансбезпеки про розгляд справи в режимі відеоконференції, чим позбавлено відповідача можливості надати власні усні пояснення та докази щодо обставин справи.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 06.12.2022 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Тимощуком А.М. прийнято постанову серії АА №00002380 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 8 500,00 грн (а.с. 10).

Згідно постанови 09.10.2022 о 19:51 за адресою Р-60 км 165+000 Полтавська обл. відповідальна особа допустила рух транспортного засобу Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням вагових параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,4% (2,569 тон), при дозволеній загальній масі 40 тон та скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Правопорушення зафіксоване технічним засобом: WIM 77, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії: № UA.TR.001 35 560-21 - 21 до 30.12.2022.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржила її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, проведено невірний розрахунок перевищення загальної маси транспортного засобу позивача, що є підставою для скасування спірної постанови.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування до великовагових та великогабаритних транспортних засобів відносяться транспортні засоби вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Положеннями п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тонни.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Колегія суддів зазначає, що диспозиція п. 22.5 ПДР передбачає різні нормативи допустимої фактичної маси транспортних засобів для тягачів з напівпричепом та тягачів з напівпричепом (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також зазначені параметри є відмінними в залежності від кількості осей тягача та контейнеровоза.

Отже, визначальними ознаками комбінованого транспортного засобу для цілей визначення параметрів максимальної фактичної маси є: кількість вісей у тягача та напівпричепа, наявність у напівпричепа ознак контейнеровозу, перевезення одного чи більше контейнера або ж змінного кузова при дозволеній максимальній довжині 13,716 метра.

Згідно з ч.2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (ч.1 ст. 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що за змістом диспозиції норми ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, для визначення складу адміністративного правопорушення з`ясуванню та перевірці підлягає факт перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величини, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування.

Отже, дані вимірювання фактичної маси (ваги) транспортного засобу та фактичного навантаження на осі є визначальними для висновку про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Так, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 як відповідальна особа допустила рух транспортного засобу Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням вагових параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,4% (2,569 тон), при дозволеній загальній масі 40 тон.

Відповідач як в суді першої, так і апеляційної інстанції зазначав, що перевезення вантажу (соя неочищена нестандартна) здійснювалось двовісним автомобілем з трьохвісним напівпричепом, який не є контейнеровозом, а отже загальна маса ТЗ не повинна була перевищувати 40 тон.

Натомість, позивач, з доводами якої погодився суд першої інстанції вказувала, що перевезення вантажу здійснювалося за допомогою спеціалізованого напівпричепа - контейнеровоза - Е Pacton T3001, що свідчить про поширення на її ТЗ інших габаритно-вагових норм, передбачених п. 22.5 ПДР України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником сідлового спеціалізованого тягача Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого н/причепа-контейнеровоза - Е Pacton T3001, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11-12).

У графі «особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вказано, що напівпричіп є перекидним обладнанням для самоскидного розвантаження.

Відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах нормативів, встановлених для руху двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра (42 тони), відповідач обґрунтовує відсутністю у вантажі, що перевозився, ознак контейнеру з огляду на відсутність маркування на ньому, переобладнання напівпричепу та фактичне здійснення перевезення ним, а не контрейнеровозом.

Колегія суддів критично ставиться до зазначених доводів апелянта зважаючи на наступне.

Відповідно до абз. 4 розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 (далі - Правила №363) вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Пунктами 17.4, 17.5 Правил №363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.

Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил №363).

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил №363).

Пунктом 17.2 Правил №363 встановлена заборонена на перевезення в універсальних контейнерах вантажів, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що спеціалізований напівпричеп транспортний засіб Volvo FH , днз НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, а спеціалізований напівпричіп Е Pacton T3001 є спеціалізованим контейнеровозом. (а.с.11-12).

Доказів того, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначені недостовірні відомості про тип напівпричепу, відповідач не надав, як і не зазначив обставин не врахування судом вказаних доказів.

Посилання відповідача про переобладнання напівпричіпу в контейнеровоз не ґрунтуються на наявних в матеріалах справах доказах, оскільки в "особливих примітках" свідоцтва про реєстрацію напівпричу такі відомості відсутні, а міститься лише відмітка про "встановлення перекидного обладнання для самоскидного розвантаження", що не є тотожним поняттю переобладання.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що вказаний транспортний засіб відноситься до комбінованого транспортного засобу, та відповідно до п.22.5 ПДР України, є автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), з дозволеною максимальною вагою перевезення 42 т.

В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків суду щодо класифікації комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, як двовісного тягача з трьохвісним напівпричепом, який не є контейнеровозом, та який не здійснює переведення одного чи більше контейнера чи змінного кузову.

Зокрема, спірна постанова не містить даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровоза, приєднаного до сідлового тягача Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_1 , як і не містить параметрів зовнішніх габаритів комбінованого транспортного засобу, зокрема, довжини.

Наявний в матеріалах фотознімок із фотофіксацією транспортного засобу (зв.б. а.с. 34) не є належним доказом, що напівпричеп не є контейнеровозом. Також вказаний знімок не підтверджує доводи відповідача про відсутність маркування та опломбування на контейнеровозі, згідно Правил № 363, оскільки вказані обставини могли бути встановлені Укртрансбезпекою лише при особистому огляді спірного транспортного засобу. Проте доказів вчинення таких дій відповідачем не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абз. 4 розділу І «Терміни та поняття» Правил №363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху. Крім того вказані обставини не слугували підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідач під час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції не обґрунтував належними та допустимими доказами факту перевищення позивачем нормативів, встановлених пп. «б» пункту 22.5 ПДР у розрізі належної класифікації комбінованого транспортного засобу, рух якого зафіксовано, як двовісного тягача з трьохвісним напівпричепом, який не є контейнеровозом, та який не здійснює переведення одного чи більше контейнера чи змінного кузова.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності загальної максимальної довжини ТЗ ОСОБА_1 з метою застосування вагових норм, передбачених для двовісного тягача з трьохвісним напівпричепом, який є контейнеровозом не впливають на помилковість визначення Укртрансбезпекою виду напівпричепа для розрахунку перевищення фактичної маси.

Посилання скаржника на постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2022 у справі № 547/1025/21, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі № 495/10564/21 колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 814/1460/16 є безпідставними, оскільки висновки у цій справі ґрунтуються на інших обставинах, у яких, на відміну від справи, що розглядається, не було встановлено факту використання контейнеровозу.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив про не врахування відповідачем типу транспортного засобу позивача та не правомірне, при визначенні перевищення навантаження, прийняття до уваги максимально граничних показників фактичної маси, встановлених для транспортних засобів зі звичайним напівпричепом, а не з контейнеровозом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси у спірному випадку є необґрунтованим, що є підставою скасування постанови, оскільки її прийнято на підставі не обґрунтованих розрахунків.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не розгляд його заяви про призначення справи в режимі відеоконференції, розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою від 08.02.2023 суд першої інстанції задовольнив клопотання Укртрансбезпеки та призначив розгляд справи в режимі відеоконференції між Роменським міськрайонним судом та Зарічним районним судом м. Суми.

Крім того, відповідач не заперечує, що повідомлений про день та час розгляду справи, отже не був позбавлений можливості приймати участь у судовому засіданні безпосередньо в приміщенні суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 06.12.2022 правомірно скасована судом із закриттям провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційні скарзі скаржником не висловлено заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 310, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.04.2023 по справі № 585/3358/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій