Справа № 380/12051/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/12051/21 пров. № А/857/5476/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія" на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року (постановлену головуючою-суддею Клименко О.М. у відкритому судовому засіданні у м. Львові, повний текст ухвали складено 09 березня 2023 року) з питань відстрочення виконання судового рішення у справі за заявою Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія" про відстрочення виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія" про зупинення експлуатації будівель,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (далі - ГУ ДСНС, контролюючий орган, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія" (далі - ПрАТ "Шахта "Надія", Товариство, заявник, відповідач), в якому просило зупинити експлуатацію будівлі адміністративно-побутового корпусу, будівлі котельні та будівлі механічного цеху ПрАТ "Шахта "Надія" за адресою : Україна, 80086, Львівська область, Сокальський район, село Сілець, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення, крім виконання робіт, пов`язаних із усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2022, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2022 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.12.2022, позовні вимоги були задоволені повністю. Зупинено експлуатацію будівлі адміністративно-побутового корпусу, будівлі котельні та будівлі механічного цеху ПрАТ "Шахта "Надія" за адресою : Україна, 80086, Львівська область, Сокальський район, село Сілець, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення, крім виконання робіт, пов`язаних із усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

22.02.2023 Товариство звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою від 20.02.2023 про відстрочення виконання рішення суду по справі №380/12051/21, яка мотивована тим, що переважну більшість виявлених порушень ним усунуто. Станом на сьогодні неусунутим залишилося лише одне порушення, а саме : не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5- 56:2014 "Системи протипожежного захисту" (системою пожежної сигналізації, системою оповіщення та управління евакуацією людей) (розділ V пункт 1.2 ППБУ). Те порушення, яке залишилося неусунутим, не може призвести до реальної загрози життю та здоров`ю людей, крім того, потребує значного капіталовкладення зі сторони ПрАТ "Шахта "Надія".

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у задоволенні заяви ПрАТ "Шахта "Надія" було відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ПрАТ "Шахта "Надія" подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та задовольнити подану заяву.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставин щодо часткового усунення відповідачем виявлених недоліків, які стали підставою для винесення судового рішення про зупинення експлуатації будівлі. Те порушення, яке залишилося неусунутим, не може призвести до реальної загрози життю та здоров`ю людей, крім того, потребує значного капіталовкладення зі сторони товариства. Вказує, що Товариство перебувало у простої, що потягнуло за собою неможливість видобутку вугілля та відповідно його реалізації, внаслідок чого воно не вийшло з кризи. За вказаний період утворилася заборгованість по заробітній платі перед працівниками Товариства, яка становить 26253020,17 грн. Також за товариством обліковується заборгованість зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) в сумі 152095818,78 грн. Таким чином, ПрАТ "Шахта "Надія" є збитковим вугледобувним підприємством щодо якого розпочато заходи стосовно підготовки до ліквідації. Бюджетних коштів на усунення порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки не передбачено. Відтак на сьогодні товариство немає фінансової можливості обладнати будівлі адміністративно-побутового корпусу, будівлі котельні та будівлі механічного цеху системами протипожежного захисту. За таких обставин вина Товариства у невиконанні рішення суду відсутня. На сьогодні Товариство не набуло відповідного фінансового показника прибутковості для можливості підтримувати виробничий процес, сплачувати заборгованість по заробітній платі та поточні обов`язкові платежі та одночасно усувати порушення у сфері пожежного нагляду. Також звертає увагу на те, що ПрАТ "Шахта "Надія" встановлено мобілізаційні завдання на видобуток вугілля в особливий період, а тому Товариство є важливим для обороноздатності країни. Зупинення експлуатації будівель Товариства на час дії воєнного стану позбавить його можливості виконувати мобілізаційні завдання на видобуток вугілля, що суперечитиме інтересам економіки та безпеки держави. Крім того, Товариство включено до Переліку об`єктів критичної інфраструктури, а відтак зупинення експлуатації будівлі адміністративно-побутового корпусу, будівлі котельні та будівлі механічного цеху ПрАТ "Шахта "Надія" може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам. До того ж, дія в Україні воєнного стану є однією з обставин, що істотно ускладнює виконання рішення суду у справі.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме те порушення, яке залишилося неусунутим може призвести до реальної загрози життю та здоров`ю людей. Суд вважав, що важке фінансове становище не може бути окремою (самостійною) підставою для відстрочення виконання судового рішення, ураховуючи також специфічну сферу спірних правовідносин. Застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є необхідним оперативним та превентивним способом впливу на порушника з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3, 4 ст.378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує : 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк, при цьому зазначений строк не може перевищувати один рік.

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто, такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом. У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Частиною сьомою статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Тобто, застосування судом заходу реагування у виді повного або часткового зупинення роботи об`єктів, є санкцією за порушення вимог законодавства у сфері техногенної та/або протипожежної безпеки, яка (санкція) одночасно покликана унеможливити виникнення аварій та/або надзвичайних подій до усунення порушень.

Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вказав, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У даній справі ГУ ДСНС на виконання вимог ст.ст.68, 70 Кодексу цивільного захисту України та ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" звернулося до суду з вимогою зупинити роботу, експлуатації її будівель, споруд та приміщень до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, зафіксованих актом перевірки №59 від 18.06.2021.

При зверненні із заявою про відстрочення виконання рішення суду відповідач, серед іншого, посилається на відсутність його вини у невиконанні судового рішення та вказує на введення воєнного стану в Україні, що унеможливлює оперативне усунення всіх без винятку, виявлених перевіркою порушень вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту.

Також, заявник наводить перелік вчинених дій, спрямованих на усунення порушень та вказує на те, що станом на сьогодні неусунутим залишилося лише одне порушення, а саме: не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5- 56:2014 "Системи протипожежного захисту" (системою пожежної сигналізації, системою оповіщення та управління евакуацією людей) (розділ V пункт 1.2 ППБУ). На переконання скаржника, те порушення, яке залишилося неусунутим, не може призвести до реальної загрози життю та здоров`ю людей, крім того, потребує значного капіталовкладення зі сторони товариства.

При цьому, сторонами у справі не заперечується, що станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали не всі порушення вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту були усунені відповідачем.

При вирішенні спірного питання колегія суддів враховує, що захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель відповідача є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача, що застосовуючи такі санкції, суд не покладав своїм рішенням обов`язку усунути виявлені порушення, відповідно, воно не носить зобов`язального характеру. Покладений названим судовим рішенням обов`язок потребує лише зупинення роботи вказаних в судовому рішенні об`єктів.

Таким чином, обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві, свідчать не про об`єктивну неможливість виконати рішення суду, так як його виконанням в даному випадку буде припинення експлуатації відповідачем певних будівель, що знаходиться в межах його можливостей, а про намагання усунути виявлені порушення, що не є виконанням рішення суду.

Варто зазначити, що при проведенні роботи щодо повного усунення виявлених порушень, відповідач в силу вимог ч.5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" може звернутися до ГУ ДСНС з відповідним повідомленням про усунення ним усіх встановлених порушень та щодо відновлення роботи після призупинення.

Такий захід реагування, як зупинення роботи Товариства має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень і, як наслідок, спрямований саме на оперативне вчинення відповідною особою дій. Надання відстрочки виконання рішення суду, на думку колегії суддів, не узгоджується з метою, з якою застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення та, як наслідок, продовження експлуатації будівлі, яка експлуатувалася з порушеннями вимог законодавства у сфері пожежної, техногенної безпеки та у сфері цивільного захисту, спричиняє реальну загрозу життю та здоров`ю населення та потенційно може призвести до травмування та загибелі людей, а також завдання значних матеріальних збитків.

Беззаперечно, що забезпечення державою конституційних прав громадян на медичну допомогу, на захист життя, здоров`я та власності має пріоритетне значення.

При цьому, колегією суддів враховано, що застосовані судом заходи реагування відповідають основним засадам дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких вони спрямовані, оскільки заявлені в інтересах людей, що знаходяться (перебувають) на такому об`єкті, для забезпечення безпеки їхнього життя і здоров`я та уникненню можливих несприятливих наслідків.

Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що застосований захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації будівель відповідача не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є, як наголошено вище, превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення, які відповідно до статті 3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю.

За таких обставин, суд не вправі наражати на небезпеку громадян від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій.

Більше того, відстрочення виконання рішення суду здійснюється у виняткових випадках і є правом, а не обов`язком суду, а відповідне рішення приймається суддею на основі закону та власних переконань.

Колегія суддів не бере до уваги клопотання представника ПП "Шахта Надія" від 06.06.2023 щодо долучення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки №4 від 26.05.2023, оскільки станом на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції вказані порушення є не усунутими. Більше того, у клопотанні представник заявника зазначає, ПП "Шахта Надія" прикладає максимум зусиль для усунення порушень законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що додатково також підтверджує факт наявності не усунутих порушень на час ухвалення судового рішення.

Отже, в обсязі встановлених судом обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав, визначених статтею 378 КАС України для відстрочення виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2022, а тому в задоволенні заяви ПрАТ "Шахта "Надія" слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 378 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахта "Надія" залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року по справі №380/12051/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар