Справа № 160/3127/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/3127/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року

у справі № 160/3127/21

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури

третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області

про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

"02" березня 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року у сумі 577 110,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі № 160/3127/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати - відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що до 26.03.2020 відповідач не мав підстав не враховувати межі бюджетних призначень, кошториси та штатні розписи, адже такі правила передбачені приписами пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України та Постанови № 505. Судом вказано, що у період з 24.05.2004 року по 20.11.2018 року (дата звільнення позивача) позивач не був працівником обласної або окружної прокуратури. В свою чергу, дія статті 81 Закону № 1697-VII у редакції, чинній у спірний період, не поширюється на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Відтак, суд першої інстанції дійшов про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі № 160/3127/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що діями та рішенням Держави Україна порушено належне скаржнику право власності, а саме правомірні очікування скаржника на отримання заробітної плати у повному розмірі, що гарантовані приписами ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» за період роботи у органах прокуратури, чим завдано майнову шкоду скаржнику актом, що визнаний неконституційним. Зазначає, що спеціального закону, який визначає порядок відшкодування шкоди, право на яке визначене ч.3 ст.152 Конституції України, не прийнято, а отже до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ст. 152 Конституції України як норми прямої дії.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у період з 24 травня 2004 року по 20 листопада 2018 року включно позивач працював в органах прокуратури на різних посадах.

20 листопада 2018 року позивач звільнений з органів прокуратури за власним бажанням у зв`язку з прийняттям на посаду слідчого територіального управління у м. Києві, з березня 2019 року переведений на посаду старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтаві.

09 лютого 2021 року позивач звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури з заявою про надання інформації про розмір посадового окладу, який був встановлений останньому за час перебування на посадах у органах прокуратури з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року (по день звільнення з органів прокуратури).

Листом від 17.02.2021 року № 27-92 вих.-21 Дніпропетровська обласна прокуратура повідомила, що посадовий оклад на займаних позивачем посадах у органах прокуратури Дніпропетровської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 зі змінами, за період з 01.07.2015 по 20.11.2018 становив:

-з 01.07.2015 по 30.11.2015 щомісяця 1667 гривень - слідчий в особливо важливих справах прокуратури Дніпропетровської області;

-з 01.12.2015 по 05.09.2017 щомісяця 2083 гривень - слідчий в особливо важливих справах прокуратури Дніпропетровської області;

-з 06.09.2017 по 20.11.2018 щомісяця 5780 гривень - слідчий в особливо важливих справах прокуратури Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.2 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.

Відповідачем у спірний період посадовий оклад позивача вираховувався у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури від 31 травня 2012 року №505, а не у відповідності до положень Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважаючи, що йому завдано шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року у сумі 577 110,00 грн., звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів визначаються Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII).

Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII установлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством (частина друга статті 81 Закону № 1697-VII).

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 81 Закону № 1697-VII).

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3 (частина четверта статті 81 Закону № 1697-VII).

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома статті 81 Закону № 1697-VII).

Водночас підпунктом 5 пункту 63 Розділу І Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу доповнено, зокрема, пунктом 26, яким, серед іншого, визначено, що стаття 81 Закону № 1697-VII застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі цієї норми оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснювалася відповідно до постанови КМ України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі Постанова № 505), яка була чинною в оспорюваному позивачем періоді з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 постанови КМУ № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 справа № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Визначено, що це положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За приписами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У Рішенні від 26.03.2020 № 6-р/2020 Конституційний Суд України визначив, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, визнаній неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Апеляційний суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на спірні правовідносини з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав підстав не враховувати приписи пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України та Постанови № 505.

За таких обставин немає правових підстав стверджувати, що відповідний орган прокуратури допустив протиправні дії в частині нарахування та виплати позивачу заробітної плати за чинним у період з 01 липня 2015 року по 20 листопада 2018 року законодавством.

Позивач своєю чергою не оскаржував розмір отриманої ним у спірному періоді заробітної плати, нарахованої та виплаченої йому у відповідності до діючого та чинного на той час законодавства (до ухвалення вищезазначеного Рішення Конституційним Судом України).

За таких обставин відсутні підстави для застосування положень частини третьої статті 152 Конституції України через недоведення позивачем наявності майнової шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між нею та протиправними діями відповідача.

Підсумовуючи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, а доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі № 160/3127/21 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року у справі № 160/3127/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко