Справа № 240/6816/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/6816/23

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Комфорт-Буд" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №341955 від 28 лютого 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що застосування штрафу є безпідставним, оскільки на момент проведення перевірки у водія були наявні всі передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт" документи. Зауважує, що Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 поширює свою дію тільки на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом. Отже, на переконання позивача, законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку по обладнанню транспортного засобу діючим та повіреним тахографом, проте не визначив процедуру його дотримання для окремої категорії осіб, до якої відносить і позивач, оскільки він не надавав послуги з перевезення. З огляду на те, що порядок складання протоколу повірки та адаптації тахографа визначений нормативним актом, який не поширює свою дію на позивача, останній не мав законної можливості виконати такий обов`язок.

Ухвалою суду від 21.03.2023 позов прийнято до провадження, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 05.05.2023 вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.02.2023 №341955 до набрання законної сили рішенням суду у справі №240/6816/23.

До суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті та її територіальні органи наділені повноваженнями щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті та саме такі суб`єкти мають підстави для застосування адміністративно господарських стягнень за невиконання вимог Закону України "Про автомобільний транспорт". Рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів у спірному випадку проводилася на законних підставах, за наявності наказу та направлення на перевірку. За результатами перевірки встановлено відсутність у водія необхідних документів, а саме діючого протоколу перевірки та адаптації аналогового тахографа до транспортного засобу, роздруківка роботи водія, що зафіксовано в акті перевірки.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

26 січня 2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки проведено контроль транспортного засобу MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Комфорт-Буд", під керуванням водія ТОВ "УК "Комфорт-Буд" ОСОБА_1 , який перевозив пісок.

За результатами перевірки посадовими особами відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом №350022 від 26.01.2023.

У даному акті вказані наступні порушення: здійснення внутрішніх вантажиш перевезень згідно ТТН від 26.01.2023 (вантаж - пісок) транспортним засобом, обладнаним неповіреним контрольним пристроєм - тахографом без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт " - абз. 3 частини 1 - відсутня роздруківка даної роботи водія ОСОБА_1 за 26.01.2023 на паперовому носії, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, чим порушено вимоги наказів №340 від 07.06.2010 та №385 від 24.06.2010.

Представником позивача було підготовлено письмові пояснення, в яких викладені незгода зі змістом акту, заперечення щодо вказаних порушень та їх невизнання. Під час розгляду справи позивач та його представник надали пояснення, а також приєднали до пояснень копію наказу про прийняття на роботу водія ОСОБА_1 . Разом з тим, було закцентовано увагу на тому, що ТОВ "УК "Комфорт -Буд" є будівельною компанією, яка не є автомобільним перевізником пасажирів та/чи вантажів, а здійснює перевезення вантажів виключно для власних потреб.

Відповідач, за наслідками розгляду справи виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №341955 від 28.02.2022, яку ТОВ "УК "Комфорт-Буд" у розмірі 17000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2344-ІІІ).

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У силу статті 34 Закону України № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Аналіз наведених положень Закону України №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, а напроти, вимагається наявність інших документів, передбачених законодавством.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення про робочий час і час відпочинку водіїв), яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 4 цього Наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності, зокрема, для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн з 01 червня 2015 року.

Згідно пунктів 1.1, 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв, це положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі водії) та порядок його обліку.

Пунктом 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв передбачено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено в Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №946/18241 (далі Інструкція).

Пунктом 3.3 цієї Інструкції закріплено, що водії транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі,

та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно пункту 1.3 Інструкції вона поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (далі - перевізники).

Однак, наведена норма не містить заборони щодо можливості застосування положень цієї Інструкції на інших перевізників, які, згідно наведених вище положень, зобов`язані виконувати вимоги по контролю часу роботи та відпочинку водіїв.

Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пункти сервісу тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції.

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

-якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Із наведених приписів слідує, що водії транспортних засобів, які обладнані цифровими тахографами, повинні надавати інспектору для контролю протокол перевірки та адаптації тахографа, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа, а автоперевізники зобов`язані здійснювати періодичний контроль за належним використанням водіями карток водія до цифрового тахографу шляхом зберігання впродовж 12 місяців роздруківок даних роботи цифрового тахографу.

Таким чином, саме автомобільний перевізник несе відповідальність за належне використання водіями індивідуальної контрольної книжки водія.

Водночас, водії транспортних засобів зобов`язанні зберігати та пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, окрім документів, передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв, тахокарти або особисту картку водія у разі використання цифрового тахографа, що передбачено Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010р., та Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затв. наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010р.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальним при вирішенні цього спору є факт надання або ненадання водієм посадовим особам відповідача визначених законодавством документів на підтвердження його режиму праці та відпочинку, зокрема, роздруківку роботи, протокол перевірки та адаптації тахографа.

Як установлено судом та не спростовано позивачем, у момент проведення перевірки водій транспортного засобу не надав працівникам контролюючого органу ні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, ні роздруківку роботи водія.

При цьому, позивачем не заперечується, що транспортний засіб був обладнаний тахографом, у зв`язку з чим, облік режиму праці та відпочинку має здійснюватись з використанням тахографа.

Отже, наведені положення чинних на території України нормативно-правових актів позивач не виконав.

Суд звертає увагу, що жодних зауважень в графі "Пояснення водія про причини порушень" водієм не зазначено. Напроти вказаної графи проставлено підпис.

Відповідачем до відзиву долучено копію протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу MAN AM2237СТ, з якого слідує, що перевірка та адаптація такого тахографа до транспортного засобу була проведена 18.10.2017, тобто понад два роки тому.

Щодо доводів позивача про те, що порядок складання протоколу повірки та адаптації тахографа визначений нормативним актом, який не поширює свою дію на позивача.

Відповідно до п.1.4. Положення №340, це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:

фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;

під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій;

транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем;

сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств;

закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

В даному випадку, дія п.1.4. Положення №340 на позивача не розповсюджується, оскільки водій ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ТОВ "Управляюча компанія "Комфорт-Буд", та повинен був мати при собі та пред`явити роздруківку роботи водія, протокол перевірки та адаптації тахографа.

Суд зазначає, що норми Положення №340 не містять жодних розмежувань щодо поширення своєї дії на осіб, які надають послуги з перевезення вантажів чи осіб, які здійснюють перевезення вантажів.

Окрім того, в контексті визначення позивача як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт у спірних правовідносинах варто зазначити наступне.

З урахуванням змісту норм Закону №2344-ІІІ слідує висновок, що відповідальність у даному випадку несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють, у тому числі, за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами (у тому числі визначення автомобільного перевізника у ст.1 Закону № 2344-III).

Зокрема, приписи ст.60 Закону № 2344-III передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

Водночас суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є саме автомобільний перевізник.

Згідно ТТН №343 від 26.01.2023 автомобільним перевізником вантажу, замовником та вантажоодержувачем є ТОВ "УК "Комфорт-Буд".

Зазначена обставина вказує на те, що позивач у день проведення перевірки у розумінні вищезгаданих норм здійснював перевезення вантажу за власний кошт.

Наведе дозволяє суду прийти до висновку, що автомобільним перевізником у даному випадку був саме позивач.

Суд не погоджується з доводами позивача про неможливість визнання його перевізником у спірних правовідносинах, оскільки встановлені обставини свідчать про наявність передумов для уникнення відповідальності у разі виявлення порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту як для позивача.

Таким чином, відповідачем, з урахуванням встановлених перевіркою обставин, обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції, передбачені абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до положень абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки позивач здійснював перевезення вантажу вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тон, тому є наявними правові підстави для застосування адміністративного-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що спірна постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України та є обґрунтованою.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №240/17017/22.

Враховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає такі вимоги недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню .

Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Комфорт-Буд" (вул. Комерційна, 4 офіс 219,Житомир,10019. ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області (майдан С.П.Корольова,12, Житомир, 10014. ), про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос