Справа № 520/13262/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання залишення позову без розгляду

14 червня 2023 р. справа № 520/13262/23

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного правління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про: 1) визнання протиправними та скасування наказу ГУ ДСНС в Харківській області від 17.03.2022р. №123; 2) визнання протиправними та скасування наказу ГУ ДСНС в Харківській області від 18.03.2022р. №125 о/с; 3) поновлення з 19.03.2022р. ОСОБА_1 на посаді інженера відділення забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій (на об`єктах ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД") 11 ДПРЗ з охорони об`єктів; 4) стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.03.2022р. по день поновлення на роботі; 5) допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, -

встановив:

Даний позов надійшов до суду 02.06.2023 р. з використанням функціоналу Електронного кабінету підсистеми "Електронний суд".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. у справі №520/13262/23 позов був залишений без руху через наявність недоліків в оформленні, а саме: подання позову поза межами строку на звернення до суду без клопотання про поновлення строку звернення до суду та без подання доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду (недолік за ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України); відсутності у тексті позову викладу обставин із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, котрі слугували підставами для припинення публічної служби заявника.

12.06.2023р. до суду представником заявника було подано процесуальний документ у вигляді заяви про усунення недоліків, яка фактично умотивована: незгодою із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. у справі №520/13262/23; твердженням про незаконність звільнення заявника за п.п.6 п.176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу; настанням у заявника обізнаності із оскарженими наказами лише з 05.05.2023р. - дати отримання відповіді на адвокатський запит; наявності можливості залишення у майбутньому позову без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Згаданий вище процесуальний документ формально містить прохання про поновлення строку на звернення до суду, але дане прохання не умотивовано ані посиланням на конкретні життєві обставини, що об`єктивно нездоланно та непереборно перешкоджали заявникові вчасно звернутись до суду, ані посиланням на докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку на звернення до суду.

Вирішуючи питання про належність оформлення позову, зокрема, в частині звернення до суду у межах визначеного процесуальним законом строку, обгрунтованості клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, поважності причин, котрі зумовили пропуск строку на звернення до суду, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України заявник зобов`язаний забезпечити виконання процесуального обов`язку з приводу звернення до суду у межах строків, визначених ст.122 КАС України.

Відносно спору у справі №520/13262/23 строк звернення до суду визначений спеціальною нормою процесуального закону - ч.5 ст.122 КАС України, де указано, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, текст ч.5 ст.122 КАС України не містить вказівки на передбачену загальною процесуальною нормою ч.2 ст.122 КАС України кваліфікаційну умову, згідно з якою строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що зумовлено безперервністю, регулярністю та щоденністю виконання громадянином України обов`язків за посадою державної служби згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII "Про державну службу" та ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України.

Позов було подано заявником без заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та без подання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Указане є порушенням ч.1 ст.71, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України.

На виконання вимог ч.5 ст.242 КАС України окружним адміністративним судом були враховані правові позиції постанови Верховного Суду від 07.12.2022р. у справі №420/4995/21 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20.

Так, за правовою позицією п.20 постанови Верховного Суду від 07.12.2022р. у справі №420/4995/21 під час вирішення питання про дотримання особою, яка звернулася до суду з адміністративним позовом, встановленого строку звернення з`ясуванню підлягають наступні обставини, а саме: - за захистом якого порушеного права особа звернулася до суду; - коли особа дізналася про порушення своїх прав (чи дотримано строк з дати обізнаності); - коли вона повинна була дізнатися про їх порушення; - чи мала вона можливість дізнатися про порушення своїх прав; - наявність поважних причин, які об`єктивно заважали дізнатись про порушення своїх прав чи звернутися з позовом до суду.

Судом було з`ясовано, що заявник звернувся до суду з позовом на захист права на продовження проходження публічної служби, яку полишив - 28.02.2022р.

Відтак, відносно вимоги про поновлення з 19.03.2022р. ОСОБА_1 на посаді інженера відділення забезпечення заходів з попередження надзвичайних ситуацій (на об`єктах ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД") 11 ДПРЗ з охорони об`єктів заявник з наступного дня після залишення місця несення служби (28.02.2022р.) об`єктивно не міг знаходитись у стані будь-якої правової невизначеності із юридичними наслідками владного вчинку.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20 сформульовано правовий висновок, за яким на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази. Суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою. Проте суд, встановивши порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, керуючись ст. ст. 123, 169 КАС України має залишити позовну заяву без руху, запропонувавши позивачу подати заяву про поновлення такого строку із зазначенням причин пропуску.

Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду (відкриття провадження в адміністративній справі) адміністративний суд першої інстанції не має прямо передбачених нормами КАС України повноважень на витребування будь-яких доказів, а тому обов`язок із подання доказів на підтвердження поважності причин несвоєчасного вчинення процесуальної дії - звернення до суду або дотримання строку звернення до суду повинен бути виконаний виключно позивачем.

До тексту позову заявником не було приєднано ані клопотання про поновлення строку на звернення до суду, ані доказів поважності причини пропуску строку на звернення до суду.

За правилами ч.ст.118, ч.1 ст.121, ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є виключно поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.

При цьому, з огляду на приписи ст.8 Конституції України та ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд у питанні поновлення пропущеного строку на звернення до суду повинен уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, здатної дестабілізувати суспільні відносини, котрі за спливом часу набули ознак стабільності.

У постанові Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанові Верховного Суду від 20.04.2021р. у справі №807/627/16, постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15 викладені однакові за суттю правові позиції, за якими поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій; учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством; Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позовної заяви; причина, котра зумовила несвоєчасне звернення до суду, виникла протягом строку, який пропущено; якщо неможливо встановити точно день безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав або день об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти - строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Виключно з метою з`ясування обставин обізнаності або необізнаності заявника із порушеним (за викладеним у позові твердженням заявника) правом на продовження проходження публічної служби судом були досліджені та оцінені приєднані до позову копії документів.

Унаслідок оцінки приєднаних до позову копій документів виключно в аспекті вирішення питання про обізнаність заявника із фактом порушення права на продовження проходження публічної служби суд дійшов до переконання про те, що заявник, який 28.02.2022р. полишив місце служби, саме із цієї дати не міг бути необізнаним із неминучістю прийняття суб"єктом владних повноважень рішення про припинення публічної служби заявника.

У тексті поданого 12.06.2023р. представником заявника процесуального документу у вигляді заяви про усунення недоліків не викладено ані доводів стосовно причин пропуску строку на звернення до суду, ані доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

При цьому, зосереджуючи увагу суду на власному тлумаченні обставин настання обізнаності із наказами ГУ ДСНС в Харківській області від 17.03.2022р. №123 та від 18.03.2022р. №125 о/с з 05.05.2023р. (як дати отримання документів на адвокатський запит), заявник помилково не звертає увагу на той факт, що основною вимогою позову у даному випадку слід вважати вимогу про поновлення на посаді державної служби, позаяк лише ця вимога здатна задовольнити прагнення заявника до поновлення проходження публічної служби.

Однак, у тексті позову не викладено жодних доводів, а до позову не приєднано жодних доказів про ті дії, які були вчинені заявником після полишення місця служби - 28.02.2023р. з метою з`ясування фактичного стану власного права на продовження проходження публічної служби.

Невиправдане зволікання заявника із зверненням за професійною правничою допомогою адвоката (28.02.2023р. як дата полишення місця служби - 05.05.2023р. як дата отримання документів на адвокатський запит) об`єктивно не може бути кваліфіковано судом у якості поважної причини пропуску строку на звернення до суду.

При цьому, за змістом норм Закону України від 05.07.2012р. №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" звернення особи за одержанням професійної правничої допомоги адвоката здатне забезпечити формування як уявлення особи про незгоду із конкретним рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень, так і правової позиції з приводу невідповідності закону конкретного рішення чи діяння суб`єкта владних повноважень, але не здатне створити стан обізнаності із самим фактом вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення чи бездіяльності.

Між тим, у розумінні як ч.2 ст.122 КАС України, так і ч.5 ст.122 КАС України саме нездатність особи бути необізнаною із самим фактом вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення чи бездіяльності є початком перебігу строку на звернення до суду.

Згаданий у позові та процесуальному документі від 12.06.2023р. момент настання обізнаності заявника з фактом припинення проходження публічної служби - 05.05.2023р. як дата отримання відповіді на адвокатський запит не може бути кваліфікований судом у якості початку перебігу строку на звернення до суду у спірних правовідносинах, позаяк заявник, який полишив місце служби - 28.02.2022р. на протязі біль як календарного року від указаної дати не міг не усвідомлювати наслідків власного вчинку, адже жодна норма чинного національного закону України не давала підстав для виникнення у заявника розумних очікувань чи обгрунтованих сподівань на будь-який інший варіант розвитку подій, окрім прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про припинення публічної служби заявника.

Тому у спірних правовідносинах перевагу у застосуванні належить надати ч.5 ст.122 КАС України, а не п.100 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту.

Оскільки ані у тексті позову, ані у тексті процесуального документа від 12.06.2023р. не викладено жодної іншої дати обізнаності заявника із фактом припинення проходження публічної служби, окрім - 05.05.2023р., а ця календарна дата з огляду на надану судом оцінку приєднаних до позову документів виключно в аспекті обізнаності заявника із фактом припинення проходження публічної служби не може бути визнана початком перебігу строку звернення до суду; оскільки текст процесуального документа від 12.06.2023р. не містить жодних доводів з приводу пропуску строку на звернення до суду з поважних причин; оскільки до процесуального документа від 12.06.2023р. не приєднано жодного доказу постійного та безперервного знаходження заявника під дією факторів непереборного та нездоланного характеру у період часу 28.02.2022р.-05.05.2023р., котрі б створювали істотні перешкоди у зверненні за отриманням професійної правничої допомоги, або у зверненні до суду, то вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. у справі №520/13262/23 в частині оформлення позову із недоліками за ч.1 ст.123 та ч.6 ст.161 КАС України слід визнати неусунутими.

Посилання заявника на положення п.8 ч.1 ст.240 КАС України слід визнати юридично неспроможними, адже невиконання особою обов`язку доведення поважності причин несвоєчасного звернення до суду за правилами ч.1 ст.71, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України не звільняє суд від виконання обов`язку залишення позову без розгляду згідно з ч.1 ст.169 КАС України та повернення позову у разі неусунення недоліків згідно з п.1 ч.4 ст.169 КАС України першочергово відносно обов"язків за ч.3 ст.123, ч.13 ст.171, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Отже, оцінивши приєднані до позову копії документів в аспекті моменту обізнаності заявника із припиненням проходження публічної служби та моменту початку перебігу строку на звернення до суду, суд доходить до переконання про те, що заявник (який полишив місце служби - 28.02.2022р.) звернувся до суду поза межами строку згідно з ч.5 ст.122 КАС України, умотивованого клопотання про поновлення строку на звернення до суду не подав, доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду не подав, календарна дата - 05.05.2023р. (як дата отримання документів у відповідь на адвокатський запит) не може бути кваліфікована у якості початку перебігу строку на звернення до суду, будь-якої іншої календарної дати заявником не указано.

Відтак, у розумінні ч.1 ст.121 КАС України суд не знаходить правових підстав для поновлення строку на звернення до суду у зв`язку із нерозумно невиправдано тривалою затримкою заявника у зверненні за отриманням професійної правничої допомоги адвоката та відсутністю доказів неможливості отримання цієї допомоги від іншого адвоката, а також через об`єктивну нездатність заявника не усвідомлювати юридичні наслідки власного вчинку з приводу полишення місця служби - 28.02.2022р. у вигляді неминучості прийняття суб`єктом рішення про припинення публічної служби.

Оскільки у тексті процесуального документа від 12.06.2023р. представник позивача не зазначає жодних тверджень стосовно наявності поважних причин для пропущення строку, а навпаки наполягає на його дотриманні через неознайомлення позивача зі спірними наказами із посиланням на п.100 Дисциплінарного статуту, і стверджує, що єдиним доказом обізнаності позивача зі спірними наказами є відповідь на адвокатський запит від 05.05.2023 року, то слід вважати, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. заявником фактично не було подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду разом із доказами поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.

Відсутність серед обсягу матеріалів позову та процесуального документа від 12.06.2023р. об"єктивних даних дотримання строку на звернення до суду або пропуску строку на звернення до суду через поважні причини, зумовлює прийняття судом процесуального рішення про повернення позову заявникові у порядку п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121-123, 160, 161, 169, 171, 240-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства, суддя -

ухвалив:

1. Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023р. у справі №520/13262/23 - визнати невиконаними.

2. Позов - повернути.

3. Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення.

4. Копію ухвали надіслати заявникові.

5. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (а саме: протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення; набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України (тобто негайно після підписання).

Суддя Сліденко А.В.