Справа № 320/9132/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9132/22 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Бєлової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області в якому просив:

- визнати протиправним та скасування Рішення №712-12-2-VIII від 12.11.2021 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_2 , яка знаходиться у розпорядженні Димерської селищної ради Київської області, згідно з наявною публічною офіційною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку;

- зобов`язати Димерської селищної ради Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_2 , яка знаходиться у розпорядженні Димерської селищної ради Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки, відповідач рішенням відмовив у наданні дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зазначає, що відмовляти у зв`язку з невідповідністю місця розташування та зазначених у клопотанні орієнтовних розмірів ділянки, у відповідача не було правових підстав..

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до голови Димерської селищної ради із клопотанням від 28.05.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_2 . До клопотання позивач додано копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків, копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, графічне зображення бажаної земельної ділянки.

Димерська селищна рада розглянула клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_2 та рішенням від 12.11.2021 №712-12-2-VIII відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації навеленоо пунтку - плану зонування території села Сухолуччя Вишгородського району, Київськеої області.

При цьому, позивача повідомлено про те, що така відмова не позбавляє позивача права на звернення до Димерської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у межах розмірів земельних ділянок, передбачених відповідним планом зонування території.

Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи свої права порушеними, позивач звернуся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що бажана позивачем земельна ділянка мала орієнтовну площу 0,25 га, а фактично земельна ділянка накладалась на існуючі межі земельних ділянок АДРЕСА_3 (згідно з викопіювання з плану зонування території села Сухолуччя Вишгородського району Київської області), що сукупно складали 0,4730 га, у Димерської селищної ради не було правових підстав надавати дозвіл на площу, що перевищує 0,25 га або обирати одну із земельних ділянок площею по 0,25 га на власний розсуд, тому селищна рада мала законні підстави для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність із підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації, а відтак відмова відповідача була правомірною.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).

Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим). Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051), відповідно до підпункту 3 пункту 2 якого публічна кадастрова карта - частина програмного забезпечення Державного земельного кадастру, за допомогою якої здійснюється надання доступу до відомостей Державного земельного кадастру та оприлюднення у вигляді відкритих даних визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" відомостей.

Згідно з пунктами 46-48 Порядку № 1051 з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Вид картографічної основи та перелік відомостей Державного земельного кадастру, які відображаються на викопіюванні, визначаються фізичними та юридичними особами під час подання згідно з пунктами 162-199 цього Порядку заяви про отримання викопіювання.

Відтак, з вищевикладеного вбачається, що графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру. Від перевірки цих підстав залежить рішення органу, що уповноважений розпоряджатись земельною ділянкою про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі № 756/6448/16-а.

Досліджуючи копію графічного матеріалу, доданого позивачем до заяви, вбачається, що надане зображення - фрагмент території не дозволяє чітко ідентифікувати місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що обсяг даних про місце розташування бажаної земельної ділянки відповідно до графічних даних має бути таким, що дозволяє чітко ідентифікувати місце розташування бажаної земельної ділянки, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою та підтверджена викопіюванням з кадастрової карти (плану) у масштабі, який забезпечує чітке відображення всіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (у тому числі масштабі 1:5000), із зазначенням облікового номеру функціональної зони, кадастрової зони та кварталу.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а вирішуючи правове питання щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень із відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у випадку ненадання, зокрема, графічних матеріалів, зазначив, що у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку. Враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб),

Суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У силу вимог статті 1 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; функціональна зона території - визначена комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, планом зонування території частина території територіальної громади, щодо якої визначений певний набір дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення земельних ділянок та відповідно до законодавства встановлені обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Згідно частини першої статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

У свою чергу, Сухолуцькою сільською радою (правонаступник якої є Димерська селищна рада) прийнято рішення про розробку Плану зонування території с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області від 07.08.2020 №499-47-VII, а рішенням від 07.08.2020 №507-49-VII затверджено План зонування території с. Сухолуччя Вишгородського району Київської області.

Відділом архітектури, житлово-комунального господарства, комунальної власності, благоустрою та охорони навколишнього середовища Димерської селищної ради проведено перевірку клопотання та встановлено, що бажана земельна ділянка накладається на 3 земельні ділянки №286 площею 0,1596 га, №287 площею 0,1558, №288 площею 0,1576 га, що сукупно складали 0,4730 га, що підтверджується викопіюванням з плану зонування території села Сухолуччя (оригінал додано до відзиву).

Згідно містобудівної документації села Сухолуччя Вишгородського району Київської області земельні ділянки знаходиться в кварталі житлової та громадської забудови (садибна забудова).

Колегія суддів погоджується з твердженням відповідача про те, що з огляду на той факт, що бажана позивачем земельна ділянка мала орієнтовну площу 0,25 га, а фактично земельна ділянка накладалась на існуючі межі земельних ділянок №286, №287 та №288 (згідно з викопіювання з плану зонування території села Сухолуччя Вишгородського району Київської області), що сукупно складали 0,4730 га, у Димерської селищної ради не було правових підстав надавати дозвіл на площу, що перевищує 0,25 га або обирати одну із земельних ділянок площею по 0,25 га на власний розсуд.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, діяв правомірно, позаяк невідповідність земельної ділянки вимогам плану зонування території села Сухолуччя була підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення. При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача містило інформацію про те, що відмова не позбавляє позивача права повторно звернутися до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах розмірів земельних ділянок, передбачених відповідним планом зонування території. Так, надана позивачу відмова не позбавляє права особи повторно звернутися із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, усунувши відповідні недоліки.

Надаючи оцінку позовній вимозі позивача про зобов`язання Димерської селищної ради Київської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, колегія суддів зазначає таке.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

З огляду на вже прийняте відповідачем рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою від 12.11.2021 №712-12-2-VІІІ щодо бажаної земельної ділянки, яка розташована по вулиці Підгірна , біля сформованої ділянки під номером АДРЕСА_2 , відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова