Справа № 572/1976/22
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 572/1976/22

Рядок статзвіту № 140

14 червня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

за участі учасників справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явився

представник позивача адвокат Твердий М.К.

відповідач ОСОБА_2

представники відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області - Івашинюта І.О. та Серко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області в особі інспектора роти №5 батальйону лейтенанта поліції Яши Інни Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2022 року інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП, лейтенантом поліції Яша Інною Олександрівною, у м.Сарни по вул.Гагаріна, о 13 год 50 хв, винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 №493931 відповідно до якої, 06.07.2022, о 13:40 год, у м.Сарни по вул.Гагаріна 190, водій керуючи транспортним засобом, перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 20 км, а саме в населеному пункті м.Сарни, позначеному дорожніми знаками 5.45, 5.50, рухався зі швидкістю 74 км/год та керував транспортним засобом, як особа, яка була позбавлена права керування транспортним засобом на підставі постанови Рівненського міського суду від 11.02.2022 №569/12424/21, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР та ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», швидкість вимірювалась приладом TruCam L TI20/20 №001147, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно вказаної постанови вирішено застосовано до ОСОБА_1 , на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Рівненській області в особі інспектора роти №5 батальйону лейтенанта поліції Яши Інни Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивовано тим, що позивач є військовослужбовцем-добровольцем, який з 24.02.2022 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що розташована на території Сарненського району, і який до 08.07.2022 року мав перебувати у короткотерміновій відпустці, однак 05.07.2022 був відкликаний із відпустки та мав прибути у розташування своєї в/ч до визначеної години 06.07.2022 року. Крім того, він мав заїхати у с.Федорівку Сарненського району, щоб забрати там підготовлену для військової частини гуманітарну допомогу, в т.ч. радіатор до автомобіля УАЗ. Для цього використав автомобіль ОСОБА_3 , яка є його дружиною і яка із їх спільною дитиною також супроводжувала його. Кермувати автомобілем та допомогти йому із гуманітарною допомогою попросив свого знайомого - ОСОБА_4 , який і керував автомобілем на автодорозі Рівне-Сарни.

Вказує, що перед містом ОСОБА_5 у ОСОБА_4 почали судомити м`язи ноги, у зв`язку із чим він не міг належно використовувати її для управління автомобілем і декілька разів мусив зупиняти автомобіль та розминати м`язи ходьбою.

Також зазначає, що враховуючи наведені обставини та необхідність безпечно для дружини і сина проїхати містом ОСОБА_5 , заїхати у с.Федорівку та, не ризикуючи безпекою сина і дружини, вчасно прибути у розташування військової частини, позивач, який має навики професійного управління автомобілем, прийняв рішення керувати автомобілем особисто, однак, при в`їзді у м.Сарни був зупинений працівниками поліції за перевищення швидкості руху, яка склала 74 км/год, яка не є адміністративно караною до 73 км/год включно.

Вказує, що при цьому, у позивача була встановлена заборона на право управління ТЗ, що є порушенням вимог ст.15 Закону України «Про дорожній рух», а тому відносно позивача була винесена Постанова серії ДП18 №493931 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення є незаконною та підлягає скасуванню із таких підстав.

Зазначає, що адміністративно караним за ч.1 ст.122 КУпАП є перевищення швидкості понад обмеження, зокрема понад обмеження 73 км/год (50+20+3), за умови наявності доказів належної її фіксації приладом автоматичного вимірювання швидкості, який встановлений стаціонарно, а не приладом «з руки», тобто, фіксація швидкості приладом «з руки» не е належним доказом перевищення швидкості понад 20 км, а тому висновок про перевищення швидкості у Постанові є лише припущенням, яке може бути доказом її перевищення.

Також вважає, що швидкість, із якою рухався автомобіль під керуванням позивача, не є перевищенням обмеження, а є її зменшенням до встановленого обмеження, що свідчить про відсутність вини позивача, у формі умислу чи необережності, в перевищенні швидкості, а сам факт недостатнього її зниження при в`їзді у населений пункті адміністративним правопорушенням взагалі не є.

Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, то вважає, що адміністративно караним за вказаною статтею Кодексу є керування позивачем автомобілем як особою, яка тимчасово позбавлена права керування транспортними засобами. Проте, саме по собі позбавлення права керувати є тимчасовою забороною керувати транспортними засобами, і є доказом набуття відповідно до ч.1 ст.15 Закону «Про дорожній рух» професії водія та можливості професійно керувати транспортним засобом у разі виникнення вимушеної необхідності.

Вказує, що відповідно до фактичних обставин справи позивач завчасно найняв іншу особу керувати автомобілем, тобто, умислу особисто керувати автомобілем 06.07.2022 не мав, і, навпаки, вжив заходів щодо управління ним іншою особою.

Причиною особисто керувати автомобілем стала для позивача вимушена необхідність своєчасно прибути у розташування військової частини на військову службу, а до цього безпечно проїхати м.Сарни, заїхати у с.Федорівку, де завантажити для потреб військової частини гуманітарну допомогу та радіатор до автомобіля УАЗ, досягнути яку без прийняття позивачем рішення про особисте керування автомобілем було у той момент неможливо. Тобто, керування 06.07.2022 позивачем автомобілем всупереч існуючій забороні є обставиною, яка визнається крайньою необхідністю.

Тому позивач не погоджується із винесеною постановою, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а у випадку керування автомобілем під час заборони ним керувати, то є обставина, яка виключає його відповідальність згідно ст.18 КУпАП.

Просить визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора роти №5 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області серії ДП18 №493931 від 06 липня 2022 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу, який на підставі ч.2 ст.36 КУпАП визначений за санкцією ч.4 ст.126 КУпАП у розмірі 20400 грн.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому вказав, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Вказує, що виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування АЕЅ з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Тому, показники вказаного приладу є достовірними.

Зазначає, що документування правопорушень, зафіксованих за допомогою приладів, здійснюється поліцейськими згідно зі статтею 251 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395.

Також вказує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCАМ визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 №437 і становить 1 рік. Можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Також вказує, що згідно листа Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 22-38/49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі, а тому вказане спростовує доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху позивача було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу і фото з вказаного вимірювача є неналежними доказами, оскільки законність та правомірність використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 TC001147 не є спірним та підтверджується змістом наданих копій свідоцтва про повірку приладу від 23.11.2021 №22-01/24239 чинного до 23.11.2022 р. з максимальною допустимою похибкою при вимірювання швидкості в ручному та автоматичному режимів ±2км/ год., сертифікату від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012, експертного висновку лазерного вимірювача від 11.06.2020 №04/03/02-1452.

Вказує, що з фотоматеріалів відеозапису вбачається, що приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 № 001147 зафіксовано швидкість 74 км/год, де чітко видно номерний знак транспортного засобу, швидкість з якою рухався транспортний засіб PEUGEOT 807, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_1 в м.Сарни і вказані відеоматеріали та фото з технічного приладу TRUCAM LTI 20/20 № 001147 є доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні статті 251 КУпАП.

Також зазначає, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області по справі №569/24242/21 від 03.12.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, що підтверджується Витягом з інформаційно- телекомунікаційної системи «Інформаційний портал національної поліції України», а саме картка обліку адміністративного правопорушення.

Вказує, що процедуру оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення поліцейським дотримано, форма постанови відповідає встановленим вимогам і розгляд справи відбувся у передбаченому порядку.

Вважає, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача і просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Твердий Микола Кузьмович, в судовому засіданні позов підтримав з наведених у позовній заяві підстав та пояснив, що сам факт порушення позивач фактично не заперечує, але вважає, що у його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, а дії щодо керування транспортним засобом були вчинені позивачем у стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідач інспектор роти №5 Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Яша Інна Олександрівна, в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що позивач вчинив адміністративні правопорушення, з чим фактично погодився, під час винесення оскаржуваної постанову не повідомляв про обставини крайної необхідності, тому останній був правомірно притягнутий до відповідальності, підстав визнавати дії позивача як такі, що вчинені в умовах крайньої необхідності немає і відсутні підстави для скасування винесеної постанови. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області - Івашинюта І.О. та Серко В.Г., в судовому засіданні заперечили проти позову, підтримали наданий відзив, вважають дії інспектора поліції законними, просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представників відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Так, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ДП18 №493931 від 06 липня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП за порушення вимог п.12.4 ПДР та ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

При цьому, швидкість вимірювалась приладом TruCam LTІ 20/20 №001147, про що зазначено у самій постанові.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Розділу 1 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 Розділу 1 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У свою чергу, п.п.«б» п.12.9 Розділу 8 ПДР України передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

При цьому, відповідно до 12.4 Розділу 8 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , 06 липня 2022 року керуючи о 13:40 год у м.Сарни транспортним засобом Peugeot 807, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 74 км/год, тобто з перевищенням на 24 км/год. встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 та 5.50.

За змістом Розділу 33 ПДР України, дорожній знак 5.49 позначає «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах, а дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

При цьому, зі змісту спірної постанови вбачається, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті, а саме вказано, що позивач рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год., чим перевищив допустиму встановлену швидкість руху на 24 км/год.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.126 адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Як встановлено судом, позивач постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/24242/21 від 16.12.2021 позивача позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.

Більше того, ні позивач у позові, ні його представник у судовому засіданні не заперечували факту руху із перевищенням встановлених обмежень швидкості у населеному пункті та керування позивачем транспортним засобом будучи позбавленим такого права.

При цьому судом встановлено, що відповідачем застосовано до позивача стягнення на підставі ч.2 ст.36 КУпАП за більше серйозне з числа вчинених правопорушень, а саме за ч.4 ст.126 КУпАП.

Щодо доданого до матеріалів справи роздруківки з відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI20/20, серійний номер №001147, то суд враховує наступне.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст.31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI20/20, серійний номер №001147, підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/24239, виданим ДП «Укрметртестстандарт» від 23 листопада 2021 року, копія якого долучена до відзиву на позов.

Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI20/20, серійний номер №001147, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/02/03/-1452 від 11.06.2020 року, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20до застосування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, у матеріалах справи наявна фотокартка 657114803_xH000_0706_134003, з технічного пристрою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI20/20 №ТС001147 від 06.07.2022, якою також підтверджується перевищення швидкості позивачем.

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними.

Доводи позивача про неправомірність показів приладу TruCAM LTI20/20 №ТС001147 у зв`язку із утримуванням його в руці під час вимірювання швидкості суд також не приймає до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі і на їх підтвердження позивачем не надано доказів.

При цьому суд враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Отже, згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості «TruCAM» LTI20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Водночас, в розглядуваному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Суд також враховує, що положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, передбачені, зокрема, ч.1 ст.121, ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП, тобто у порядку, що передбачений законом.

Доказів протилежного позивачем не надано і судом таких доказів не здобуто.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника про те, що швидкість, із якою рухався автомобіль під керуванням позивача, не є перевищенням обмеження, а є її зменшенням до встановленого обмеження, оскільки сам факт усвідомлення позивачем перевищення швидкості руху в населеному пункті поряд із намаганням її зменшити підтверджує наявність вини позивача у формі необережності, а самі доводи суд розцінює як намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Також суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що останній діяв у стані крайньої необхідності, керуючи транспортним засобом будучи позбавленим права керування, оскільки крайня необхідність це стан, в якому була вчинена дія, передбачена КУпАП або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд враховує, що стороною позивача не надано доказів того, що вимушена необхідність позивача 06.07.2022 своєчасно прибути у розташування військової частини на військову службу, а до цього безпечно проїхати м.Сарни, заїхати у с.Федорівку, де завантажити для потреб військової частини гуманітарну допомогу та радіатор до автомобіля УАЗ, досягнути яку без прийняття позивачем рішення про особисте керування автомобілем було у той момент неможливо були викликані потребою в усуненні небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, або така небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і заподіяне є менш значним, ніж відвернена шкода.

Суд також враховує, що доказів існування вказаної небезпеки суд також не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 зазначила, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог та не надано доказів на підтвердження викладених у позовній заяві доводів.

Самі лише доводи позивача, без належних доказів на їх підтвердження, суд не може приймати до уваги як беззаперечний доказ, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ДП18 №493931 від 06.07.2022, а відтак позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області в особі інспектора роти №5 батальйону лейтенанта поліції Ями Інни Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 КАС) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 14 червня 2023 року..

СуддяЛ. А. Грипіч