Справа № 420/14462/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/14462/22

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі № 420/14462/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2014, 2015, 2016, 2017 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки передбачену статтею 10- 1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІ1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2018 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2018 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2018 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням «індексації грошового забезпечення» виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 27.06.1998 по 26.06.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . З 26 червня 2018 року позивача було звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач повідомив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 у справі №501/3292/19 відповідачем 24.12.2019 виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки в сумі 24279,86 грн.

Крім того, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20 відповідачем 16.02.2021 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення (без компенсації податку на доходи фізичних осіб) у сумі 80230,95 грн., при цьому індексація грошового забезпечення за червень 2018 року (за повний місяць) склала 3649,58 грн.

Позивачу стало відомо, що відповідач при обрахунку розміру «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 13 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2014, 2015, 2016, 2017 рік протиправно не враховував «щомісячну додаткову грошову винагороду» та «індексацію грошового забезпечення» виплачену на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20 відповідачем 16.02.2021, а за 2018 рік «індексацію грошового забезпечення» виплачену на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20.

При обрахунку «одноразової грошової допомоги при звільненні за 23 календарних роки з військово служби» передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач протиправно не врахував «індексацію грошового забезпечення» виплачену на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20.

При обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 роки відповідач протиправно не врахував «індексацію грошового забезпечення» виплачену на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20.

Позивач зазначив, що така протиправна бездіяльність відповідача призвела до того, що позивачу в неповному обсязі здійснено нарахування та виплату «грошової допомоги на оздоровлення» за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки, «одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а також «грошової компенсацій за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач до суду відзив на позовну заяву не подавав.

22.02.2023 до суду першої інстанції від представника відповідача надійшли клопотання про витребування доказів та про залишення позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10 березня 2023 року по справі № 420/14462/22 позов ОСОБА_1 - задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2014,2015, 2016, 2017 рік.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 «грошову допомогу на оздоровлення» за 2014, 2015, 2016, 2017 роки передбачену статтею 10- 1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» та «індексації грошового забезпечення» виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІ1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2018 рік.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 «грошову допомогу на оздоровлення» за 2018 рік передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням «індексації грошового забезпечення» виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням «індексації грошового забезпечення» виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2018 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 - 2018 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням «індексації грошового забезпечення» виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, зазначає, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки не є складовими заробітної плати, через що строк звернення до суду із даним позовом повинен обраховуватись виходячи із приписів статті 122 КАС України, а в жодному разі не у відповідності до приписів статті 233 КЗпП.

Крім того, апелянт вважає, що законом встановлено місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня проведення з позивачем остаточного розрахунку, а отже позивачем було пропущено строк звернення до суду, наслідком чого повинно бути залишення адміністративного позову без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 31.03.2015 ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 №141 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 у справі №501/3292/19, яке набрало законної сили 28.12.2019, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 31.03.2015 по 26.06.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 26.06.2018.

На виконання даного рішення 24.12.2019 на картковий рахунок позивача надійшли кошти у сумі 24 279,86 грн.

Крім цього, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.06.2018 включно в сумі 100166,61 грн. з урахуванням відрахувань.

На виконання рішення суду 16.02.2021 на картковий рахунок позивача надійшли кошти у сумі 80 230,95 грн.

Після отримання позивачем грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій та виплати індексації грошового забезпечення позивачу стало відомо, що відповідачем при обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення не враховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація грошового забезпечення, при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за 23 календарних роки з військової служби не враховано індексацію грошового забезпечення та при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки не врахована індексація грошового забезпечення.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строків звернення до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2018 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки позивача, відповідачем не було враховано індексацію грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі №420/3761/20.

Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний характер, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невключення при розрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки індексації як складової місячного грошового забезпечення, чим порушив права позивача на отримання такої виплати в повному розмірі.

Виходячи з вищезазначеного, неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік є протиправним та такі виплати підлягають перерахунку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1-2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом другим частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям які звільняються зі служби виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з статтею 16-2 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виходячи з вищезазначеного, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення.

Зі змісту статті 9 Закону №2011-ХІІ слідує, що місячне грошове забезпечення складається з його основних та щомісячних додаткових видів, до яких входять підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер.

Відтак, із сукупного аналізу статей 9, 10-1, 15 Закону №2011-ХІІ вбачається, що при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки не враховується тільки такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

На час проходження позивачем військової служби питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій визначались Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 (далі Постанова №889).

Зокрема, відповідно пункту 2 Постанови №889 з 1 липня 2014 року військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до довідки №350/205/28/55 від 14.02.2023 про нараховане грошове забезпечення позивачу нараховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода з червня 2015 року по лютий 2018 року.

Отже, впродовж проходження військової служби позивачу щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, яка мала систематичний характер, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За таких обставин справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована грошова допомога на оздоровлення, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові 26 лютого 2021 року у справі №620/3346/19.

Також Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої вищевказаною постановою.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2018 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки позивача, відповідачем не було враховано індексацію грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 у справі № 420/3761/20.

Оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний характер, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невключення при розрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки індексації як складової місячного грошового забезпечення, чим порушив права позивача на отримання такої виплати в повному розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2014, 2015, 2016, 2017 роки та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік є протиправним.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції стосовно колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив.

Посилання апелянта на те, що строк звернення до суду із даним позовом повинен обраховуватись виходячи із приписів статті 122 КАС України, а в жодному разі не у відповідності до приписів статті 233 КЗпП, колегія суддів зазначає таке.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, колегія суддів, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.04.2023 по справі № 380/15245/22.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 11 жовтня 2022 року, тобто в період дії карантину, а також, беручи до уваги, що на момент виникнення порушених прав діяли положення ст. 233 КЗпП, які не обмежували будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, вказані доводи апелянта є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі 420/14462/22 від 10 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк