Справа № 420/596/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/596/23
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Дата і місце ухвалення 31.03.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року по справі №420/596/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки;

- зобов`язати державну установу «Північна виправна колонія (№ 90)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2021 рік в кількості 20 діб та за 2022 рік в кількості 15 діб.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державною установою "Північна виправна колонія (№90)" подано апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що під час ухвалення судового рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка входила до переліку громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75. З початку дії воєнного стану, установа продовжувала здійснювати свої правозастосовні та правоохоронні функції на території м. Херсон, але у зв`язку з тим, що колишнє керівництво установи після наказу Міністерства юстиції України про простій установи, продовжувало виконувати свої функції співпрацюючи з окупаційною владою РФ, вивезення будь-якої документації з території установи було неможливим. Наразі інформація про місце знаходження та взагалі про факт наявності первинної документації установи (особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації, наказів по особовому складу установи та ін.), у керівництва установи відсутня. Апелянт наголошує, що через втрату первинної документації у відповідача відсутні дані (які наразі не має можливості поновити) щодо наявного у позивача права на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, та щодо суми такої компенсації.

Також, апелянт зазначив про порушення позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходила службу у Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)».

Наказом начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 13.05.2022р. №69/ОС позивача звільнено з посади молодшого інспектора відділу охорони державної установи, на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», та в цьому наказі, в тому числі зобов`язано нарахувати компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку за 2021р. у кількості 20 діб за 2022р. у кількості 15 діб.

24.10.2022р. представник позивача звернувся до Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» із запитом, в якому, в тому числі просив надати докази розрахунку з позивачем при звільненні.

У листі від 28.10.2022 року №114/ВС відповідач повідомив про неможливість нарахування позивачу компенсаційні виплати за невикористані щорічні чергові відпустки через відсутність доступу до первинної документації та особових справ персоналу установи, у зв`язку з їх перебування на тимчасово окупованій території.

Не погоджуючись бездіяльністю суб`єкта владних повноважень щодо не виплати позивачу компенсацію за невикористані щорічні чергові відпустки, позивач звернулась до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про протиправну бездіяльність державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки, та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити відповідні кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 р. №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).

Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон №2713-IV, відповідно до частини першої якої держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

За змістом частини п`ятої статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до частини другої статті 93 Закону №580-VIII тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 р. №925/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 р. за № 377/31829 (далі - Порядок №925/5).

Пунктом 2 глави 22 Порядку №925/5, крім іншого, визначено, що за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

Отже, у разі невикористання особою, яка проходить службу, зокрема, в системі кримінально-виконавчої служби, відпустки, така особа має право на отримання компенсації за невикористані дні відпусток, при цьому саме в наказі про звільнення зазначається кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток.

З наявного у справі витягу з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» від 13.05.2022р. №69/ОС вбачається, що позивач, в тому числі має право на отримання компенсації за невикористану щорічну чергову відпустку за 2021р. у кількості 20 діб за 2022р. у кількості 15 діб, яка як вбачається з матеріалів станом на день звернення позивача до суду з відповідним позовом не виплачена на його адресу.

За наведених вище обставини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 та наявності підстав для його задоволення у повному обсязі.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта про виплату позивачу у вересні 2022 року грошової компенсації за невикористані дні відпустки, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів у підтвердження зазначених обставин.

З приводу зазначених апелянтом підстав невиплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки, зокрема через тимчасову окупацію м. Херсону та втрату у зв`язку з цим первинної документації, судова колегія зазначає, що вказані обставини не звільняють роботодавця від обов`язку виплатити на користь позивача відповідну компенсацію навіть у випадку настання обставин непереборної сили.

Також судова колегія вважає, що апелянт помилково посилається на положення Закону України «Про регулювання трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки вказаний нормативно-правовий акт розповсюджує свою дію на державних службовців та посадових осіб органів місцевого самоврядування, в той час як позивач проходив службу в органах Держаної кримінально виконавчої служби.

З приводу дотримання позивачем строків звернення до суду з відповідним позовом, судова колегія зазначає, що оскільки наказ про звільнення прийнято до внесення змін до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (01.07.2022р.) у спірних правовідносинах слід керуватися первинною редакцією відповідної статті, що передбачає звернення працівника до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук