Справа № 380/9155/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9155/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 05.04.2023 року №62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу відповідно до заяви від 03.04.2023 року;

зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723- ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 03.04.2023 року № 103/7.4-22/51, Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 03.04.2023 №104/7.4-22/51, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 19.03.2023 року №13-7005/17, починаючи з 03.04.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області протиправно відмовило у переведенні позивача на пенсію за віком згідно із Законом України Про державну службу, оскільки на час звернення до пенсійного органу він досяг визначеного законом віку, набув необхідного страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця, з урахуванням періоду проходження військової служби, становить понад 20 років. Позивач вважає, що виконав всі умови передбачені законодавством для призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Ухвалою суду від 05.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Відповідач 1 належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. У зазначений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не подав.

Представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи відзив зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

03.04.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

05.04.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №62 про відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців.

Відповідно до пунктів 10,12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII Про державну службу (право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу мають особи, які на день набрання чинності Законом № 889 ( 1 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців , визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, або які на 1 травня 2016 року мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, також Закон №889 не передбачає проведення перерахунків раніше призначених пенсій.

Позивачу під час служби присвоюються спеціальні звання, у зв`язку з цим, у позивача відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу.

З урахуванням зазначеного, вважає, що позивачу правомірно відмовлено в переході на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно відомостей трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 30.12.1994 прийнятий на посаду інспектора Львівської митниці; 23.11.1995 переведений на посаду старшого інспектора та прийняв присягу державного службовця; 31.03.1997 звільнений з посади у зв`язку із ліквідацією Львівської митниці; 01.04.1997 призначений інспектором Західної міжрегіональної митниці; 29.12.1997 присвоєно персональне звання Інспектор митної служби 2 рангу; 21.01.2000 присвоєне персональне звання Інспектор митної служби 1 рангу; 08.12.2003 переведений на посаду головного інспектора митного поста Львів-аеропорт; 13.02.2004 звільнений в порядку переведення в Галицьку митницю; 14.02.2004 призначений на посаду головного інспектора пасажирської зміни вантажно-пасажирського сектора №3 м/п Мостиська; 30.03.2004 присвоєне спеціальне звання Інспектор митної служби 1 рангу; 16.06.2005 звільнений в порядку переведення в Мостиську митницю; 17.06.2005 призначений на посаду старшого інспектора пасажирського сектора №3 пасажирського відділу м/п Шегині у порядку переведення з Галицької митниці; 08.09.2005 призначена на посаду головного інспектора відділу організації митного контролю; 30.11.2005 присвоєно спеціальне звання Радник митної служби 3 рангу; 23.03.2006 переведений на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №5 відділу митного оформлення №1 Шегині; 28.02.2007 звільнений з посади у зв`язку з переведенням на роботу у Західну регіональну митницю; 01.03.2007 призначений на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №5 відділу митного оформлення №1 митного поста Мостиська у порядку переведення з Мостиської митниці; 05.05.2007 переведений на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №5 відділу митного оформлення №1, як такий що успішно пройшов стажування; 01.01.2008 переміщений на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №5 відділу митного оформлення (Шегині) митного поста Мостиська; 30.04.2008 звільнений з займаної посади у порядку переведення у Львівську митницю; 01.05.2008 призначений на посаду інспектора сектору оформлення транспортних засобів Мостиська відділу митного оформлення №5 в порядку переведення із Західної регіональної митниці; 09.12.2008 переведений на посаду інспектора сектору оформлення транспортних засобів Краковець; 25.04.2009 переведений виконуючим обов`язки на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №1 митного поста Краковець; 14.07.2009 затверджений на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №1 митного поста Краковець; 16.07.2009 переведений виконуючи обов`язки на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2 митного поста Рава-Руська; 11.08.2009 затверджений на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2 митного поста Рава-Руська, як такий що успішно пройшов стажування; 28.08.2009 переміщений на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №2 митного посту Рава-Руська; 01.05.2010 переведений на посаду інспектора митного поста Дрогобич; 18.11.2011 переведений на посаду старшого інспектора митного поста Дрогобич; 04.02.2012 переведений на посаду інспектора митного поста Дрогобич; 14.05.2013 переведений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста Краковець; 01.06.2013 переведений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста Краковець; 05.06.2013 присвоєний 12 ранг державного службовця; 03.09.2013 переведений на посаду старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Мостиська; 21.10.2013 переведений на посаду головного інспектора відділу організації митного контролю; 28.10.2013 переведений на посаду головного державного інспектора відділу організації митного контролю; 26.12.2013 переведений на посаду головного спеціаліста загального відділу адміністративно-господарського управління; 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання Радник податкової та митної справи 3 рангу; 21.01.2015 переведений на посаду головного спеціаліста відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури; 21.05.2015 переведений на посаду головного державного інспектора митного поста Малехів, як такий що успішно пройшов стажування; 03.05.2017 переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення Малехів митного поста Північний; 15.04.2020 звільнений із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 ЗУ Про державну службу від 10.12.15 №889-VIII із змінами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України; 16.04.2020 запис про звільнення є недійсним. Поновлено на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення Малехів митного поста Північний; 30.12.2021 звільнений із займаної посади в порядку переведення до Львівської митниці; 31.12.2021 призначений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Львів-аеропорт тимчасово, на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника шляхом укладення контракту про проходження державної служби в порядку переведення з Львівської митниці ДФС; 23.02.2022 присвоєно спеціальне звання Радник митної служби 3 рангу; 22.09.2022 переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення Муроване митного поста Львів-Північний, шляхом укладення контракту про проходження державної служби; 01.11.2022 переведений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Львів-Північний, шляхом укладення контракту про проходження державної служби.

03.04.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення переходу з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу.

До заяви позивач додала довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.04.2023 року № 103/7.4-22/51, №104/7.4-22/51 та від 29.03.2023 №13-7005/17, видані Львівською митницею.

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 05.04.2023 №62 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу.

Підставою для відмови пенсійний орган зазначив, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 не обіймав посаду державної служби на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та стаж згідно Закону України Про державну службу становить 01 рік 04 місяці 9 днів.

Не погодившись з цим рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз частини першої статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік (для чоловіків 62 роки; для жінок 60 років) і страховий стаж (для чоловіків 35 років; для жінок 30 років).

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як видно з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу було відсутність у такого необхідного стажу державної служби, у зв`язку з тим, що періоди роботи посадових осіб в органах державної митної служби на посадах, перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Таким чином, спірним у цій справі питанням є можливість зарахування до стажу державної служби часу перебування особи державній службі в органах митного контролю, при умові присвоєнні цій особі спеціального звання, відповідаючи на яке суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283).

Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Окрім цього, до спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення Митного кодексу України, який у частині пенсій статті 569 передбачає, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 вказаного Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 588 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

З аналізу наведених положень Митного кодексу України та пункту 2 Порядку №283 можна дійти висновку про те, що період проходження служби посадовими особами митних органів служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу і в тому разі, якщо таким особам присвоювалися спеціальні звання під час проходження служби.

Отже, період проходження позивачем державної служби в органах митного контролю, під час якого йому присвоювались спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії за віком згідно із пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, позивач у відповідності до умов пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ на день набрання чинності вказаним Законом займав посаду державної служби та мав понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Відтак, враховуючи досягнення 62-річного віку та наявність страхового стажу, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про відмову в переведенні на пенсію від 05.04.2023 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, враховуючи звернення позивача та перебування його на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, згідно заяви від 03.04.2023 з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 103/7.4-22/51, №104/7.4-22/51 від 03.04.2023, №13-7005/17 від 29.03.2023.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області в сумі 858,88 грн., оскільки, підставою для звернення до суду стало прийняте протиправне рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Суд, вирішуючи питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 25.04.2023 між позивачем та адвокатом Бориславським Андрієм Любомировичем укладено договір про надання правової допомоги №08/23, в якому зокрема зазначено, що Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту в його інтересах та за його рахунок в належному обсязі необхідну правову допомогу щодо захисту прав, свобод, інтересів та здійснювати представництво Клієнта у справі про оскарження рішення від 05.04.2023 №62.

За надану правову допомогу Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар, розмір якого та порядок сплати визначається сторонами окремо та фіксується у Додатковій угоді. По завершенню судової справи складається акт виконаних робіт та наданих послуг.

Згідно додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 25.04.2023 №08/23 сторони домовились, що Клієнт сплатить на рахунок Адвоката гонорар за правничу допомогу адвоката за представництво в судах та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовка позовної заяви, відзиву на позовну заяву тощо в сумі 600 грн за 1 годину роботи адвоката. Авансовий платіж за правничу допомогу становить 3000 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ №48245588-1 від 28.04.2023, Клієнт сплатив 3000 грн Адвокату авансовий платіж за правничу допомогу.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності з сталою правовою позицією та не потребує значної затрати часу на вказані роботи.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в т.ч. рішення Верховного Суду у зразковій справі) з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що визначений проміжок часу у підготовці даного позову та вартістю таких послуг у розмірі 3000 грн за наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень з аналогічних спорів не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 2000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно, тобто по 1000,00 грн. з кожного управління Пенсійного фонду.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 05.04.2023 №62 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу згідно заяви від 03.04.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VІІІ, згідно заяви від 03.04.2023 з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 103/7.4-22/51, №104/7.4-22/51 від 03.04.2023, №13-7005/17 від 29.03.2023.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 858,88 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань 1000,00 грн., витрат на правову допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань 1000,00 грн., витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.