Справа № 480/4289/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 р. Справа № 480/4289/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 23.12.22 по справі № 480/4289/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області від 07.06.2022 № 82, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з часу виникнення права на призначення пенсії - 29.05.2022, зарахувавши в стаж для призначення пенсії періоди:

з листопада 1978 року по грудень 1978 року учня штампувальника заводу металевих виробів;

з січня 1979 року по грудень 1980 року слюсаря з ремонту рухомого складу локомотивного депо Попасна Донецької залізниці;

з січня 1981 року по травень 1981 року водія виробничого підприємства сільського господарства;

з 13 травня 1981 року по 26 травня 1983 року службу в лавах Радянської армії;

з лютого 1985 року по квітень 1985 року навчання в Свердловській технічній школі на машиніста бульдозера;

з травня 1985 року по липень 1986 року водія, машиніста бульдозера треста «Уралбудмеханізація» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з серпня 1986 року по серпень 1990 року слюсаря, машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з серпня 1990 року по листопад 1990 року машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з грудня 1990 року по серпень 1991 року тесляра підсобного господарства м. Попасна;

з січня 1992 року по вересень 1992 року сторожа райбиткомбінату м. Попасна;

з 01 березня 1993 року по 05 червня 1998 року машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з червня 1998 року по листопад 1999 року перебування на обліку в Попаснянському центрі зайнятості м. Попасна Луганської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.22 року у справі 480/4289/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області від 07.06.2022 № 82 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області (проспект Соборний, б. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період служби в армії з 13.05.1981 по 26.05.1983 та період роботи з 01.03.1993 по 05.06.1998 на посаді машиніста бульдозера Будівельно-ремонтного треста «Ямбурггаздобича».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області (проспект Соборний, б. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 01.06.2022 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у вказаному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду першої інстанції обґрунтовує тим, що воно є незаконним, необґрунтованим. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.22 року у справі №480/4289/22 повністю та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо зарахування періоду роботи з 01.03.1993 по 05.06.1998 на посаді машиніста бульдозера Будівельно-ремонтного треста «Ямбурггаздобича» та періоду проходження служби в армії з 13.05.1981 по 26.05.1983, оскільки при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії за віком з доданими документами не надано підтверджуючих довідок з організацій, на яких безпосередньо працював позивач. Період з 1999 року зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Прийнято рішення від 07.06.22 року №82 про відмову в призначенні пенсії відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного стажу 29 років. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Вважає, що суд першої інстанції повністю та всебічно дослідив подані сторонами документи та матеріали і дійшов правильного висновку.

На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 01.06.22 року позивач звернувся до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років, що зареєстрована за номером 7975 та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться в матеріалах справи.

За результатами розгляду вказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії від 07.06.2022 № 82.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 29 років. Страховий стаж позивача становить - 20 років 07 місяців 09 днів.

Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не надано підтверджуючих довідок з організацій на яких безпосередньо працював позивач. Період з 1999 зараховано згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - з 29.05.2027 або можна звернутися раніше при наданні довідок за неврахований стаж (а.с. 15).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.06.23 року №82 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

У відповідності до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 29 років.

Колегія суддів встановила, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 01.06.22 р. позивач досяг 60 років.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії підтверджений страховий стаж позивача становить 20 років, 7 місяців, 9 днів, про що також зазначено в оскаржуваному рішенні.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оформленої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 07.06.22 р. №82 стало незарахування до страхового стажу позивача:

з листопада 1978 року по грудень 1978 року учня штампувальника заводу металевих виробів;

з січня 1979 року по грудень 1980 року слюсаря з ремонту рухомого складу локомотивного депо Попасна Донецької залізниці;

з січня 1981 року по травень 1981 року водія виробничого підприємства сільського господарства;

з 13 травня 1981 року по 26 травня 1983 року службу в лавах Радянської армії;

з лютого 1985 року по квітень 1985 року навчання в Свердловській технічній школі на машиніста бульдозера;

з травня 1985 року по липень 1986 року водія, машиніста бульдозера треста «Уралбудмеханізація» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з серпня 1986 року по серпень 1990 року слюсаря, машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з серпня 1990 року по листопад 1990 року машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з грудня 1990 року по серпень 1991 року тесляра підсобного господарства м. Попасна;

з січня 1992 року по вересень 1992 року сторожа райбиткомбінату м. Попасна;

з 01 березня 1993 року по 05 червня 1998 року машиніста бульдозера треста «Ямбурггаздобича» Ямало-Ненецького національного округу РФ;

з червня 1998 року по листопад 1999 року перебування на обліку в Попаснянському центрі зайнятості м. Попасна Луганської області.

Рішення аргументовано тим, що за доданими документами до страхового стажу не надано підтверджуючих довідок з організацій, на яких безпосередньо працював позивач.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується з положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII. Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).

У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №444/2480/16-а.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 27.04.2022 № 5924-.

У позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з веденням активних бойових дій в Луганській області та, зокрема, в м. Попасна, він був змушений залишити своє місце проживання і роботи та переїхати до м. Суми, а тому не зміг отримати трудову книжку на підприємстві, на якому працював.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії довідок № 18/343 від 04.06.1998 та №1 від 1998 року, що підтверджують період роботи позивача з 01.03.1993 по 05.06.1998 на посаді машиніста бульдозера Будівельно-ремонтного треста «Ямбурггаздобича» (а.с. 22-23).

Відповідачами не надано до суду доказів на спростування факту роботи позивача з 01.03.1993 по 05.06.1998 на посаді машиніста бульдозера Будівельно-ремонтного треста «Ямбурггаздобича».

Таким чином, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 01.03.1993 по 05.06.1998 на посаді машиніста бульдозера Будівельно-ремонтного треста «Ямбурггаздобича», має бути включений до стажу позивача, оскільки зазначений період роботи підтверджується відповідними документами.

Щодо незарахування до стажу позивача періоду проходження служби в армії в лавах Радянської армії з 13.05.1981 по 26.05.1983 колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено пунктом "в" частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

На підтвердження проходження служби в лавах Радянської армії позивачем надано до суду засвідчену належним чином фотокопію військового квитка НОМЕР_2 , якою підтверджується, що позивач дійсно з 13.05.1981 по 26.05.1983 проходив військову службу, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зарахування вказаного періоду до стажу роботи позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності відмови відповідача в зарахуванні до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком періоду роботи з 01.03.1993 по 05.06.1998 року та з 13.05.1981 по 26.05.1983 року, оскільки усі необхідні відомості містяться в наданих позивачем додатках до заяви про призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів незаконність та необґрунтованість оспорюваного рішення, що є предметом оскарження.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих обставин в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано обставини справи, надано належної оцінки обставинам, які передували прийняттю рішення від 17.04.2023, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.22 у справі № 480/4289/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 по справі № 480/4289/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко