Справа № 160/15632/22
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15632/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року (суддя Маковська О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, у вигляді незарахування для обчислення призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, трудового стажу за Списком № 1 робіт з особливо шкідливими умовами праці, в період з 01.06.1994 до 31.08.2003, коли позивач працювала лаборантом рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП збагачувальної фабрики та лаборантом рентгеноспектрального аналізу рентгеноспектральної лабораторії Верхньодніпровського гірничо-металургійного комбінату, який було перейменовано у Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати для обчислення призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, трудовий стаж за Списком № 1 робіт з особливо шкідливими умовами праці, в період з 01.06.1994 до 31.08.2003, коли працювала лаборантом рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП збагачувальної фабрики та лаборантом рентгеноспектрального аналізу рентгеноспектральної лабораторії Верхньодніпровського гірничо-металургійного комбінату, якій було перейменовано у Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат та провести перерахунок розміру призначеної пенсії та її виплату в новому розмірі з дня призначення пенсії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позовну ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду:

- доказів в обґрунтування позову, а саме: доказів того, що спірний період роботи не зараховано до спеціального стажу саме з підстав не проведення атестації робочих місць.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції, дійшов висновку, що недоліки позивачем не усунуті у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, порушення права доступу до суду, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджує, що на виконання вимог ухвали суду 17 жовтня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху, позивачем надано до суду першої інстанції в якості доказів заяву, в якій посилається на ту обставину, що разом з позовною заявою надавалися до суду роздруківки сторінок з її електронної пенсійної справи, з яких однозначно слідує, що відповідачем на час призначення пенсії при нарахуванні розміру такої пенсії зарахований за Списком №1 тільки її трудовий стаж в період з 01.08.2003 по 13.02.2011, а саме 7 років 6 місяців 14 днів, а період роботи з 01.06.1994 до 01.08.2003, як робити за Списком №1 не зарахований.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимогами статті 5 КАС України встановлені відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Проте, цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 9 КАС України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства визначає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку з цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві, який саме суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Проте, закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, у який спосіб може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до частин 1, 3 статті 169 КАС України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (пункт 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано заяву.

Позивачем в заяві зазначалося, що в якості доказів разом з позовною заявою надавалися до суду роздруківки сторінок з її електронної пенсійної справи, в тому числі зі сторінки «Перерахунок пенсії. Версія: 16.78.1. Дата-час розрахунку: 08.08.2022 11:26» та інших сторінок в розділі «Трудова діяльність», з яких однозначно слідує, що відповідачем на час призначення пенсії при нарахуванні розміру такої пенсії зарахований за Списком №1 тільки її трудовий стаж в період з 01.08.2003 по 13.02.2011, а саме 7 років 6 місяців 14 днів, а період роботи з 01.06.1994 до 01.08.2003, як робити за Списком №1 не зарахований. Крім того, в зазначеній пенсійній справі не має посилань відповідача з яких підстав він не зарахував позивачу вказаний період роботи до спеціального стажу, і за цією підставою позивач не може надати висновок відповідача, з яких саме причин позивачу не зараховано цей стаж до спеціального з підстав не проведення в зазначений період атестації її робочого місця.

Натомість суд першої інстанції повертаючи позовну заяву на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України вказав про те, що позивачем вимоги ухвали суду від 17 жовтня 2022 року не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто, з відповідним клопотанням про продовження строку для виконання ухвали суду позивач не звертався.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень статті 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Отже, зазначеними нормами визначено обов`язок викласти обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що їх підтверджують, зазначити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви та клопотання, та надати наявні в нього докази. У разі неможливості подання разом із позовною заявою доказів, позивач письмово повідомляє про це суд з зазначенням причин неможливості їх подання.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

За правилами пунктів 5, 7 частини 2 статті 180 КАС України у підготовчому засіданні суд: роз`яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до вимог вищевказаних норм, суд може запропонувати особам, які беруть участь у справі надати докази, звернувшись з відповідним клопотанням щодо цього, або витребувати такі докази з власної ініціативи.

При цьому, слід зазначити, що питання щодо витребування доказів суд може вирішити, як на стадії відкриття провадження у справі, так і під час підготовчого засідання шляхом зазначення про це або в ухвалі про відкриття провадження у справі, або в ухвалі про підготовку справи до розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено подання саме наявних у позивача доказів. Ненадання позивачем доказів, які ним не може бути подано з об`єктивних причин не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху чи поверненні позову.

Колегія суддів вважає необхідним наголосити, що в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, отже викликані у суду питання він мав можливість з`ясувати у підготовчому засіданні. Суд першої інстанції не позбавлений можливості витребувати необхідні для розгляду справи докази за власною ініціативою й після відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати, як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18 наголосила, що виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем було виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху, а тому у суду першої інстанції були відсутні процесуальні підстави для повернення позовної заяви.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною третьою статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення допущено порушення норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 243, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров