Справа № 260/343/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2023 рокум. Ужгород№ 260/343/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.,

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Опаленик М.Ю.,

відповідача: представник - Ісайчик К.М., Дору Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Закарпатській області, в якій просить: 1) визнати протиправним наказ №16 дск від 04.03.2022 Головного управління ДСНС України в Закарпатській області «Про звільнення зі служби захисту за пунктом 176 підпунктом 12 (в інших випадках, передбачених законом) у запас Збройних сил з 25.02.2022 року з виключенням із списків складу ДСНС України та всіх видів забезпечення; 2) поновити на посаду начальника караулу ДПРП (смт. Дубове)-1 ДПРЧ ГУДСНС України в Закарпатській області; 3) стягнути з Головного управління ДСНС України в Закарпатській області середній заробіток помісячно, за весь період вимушеного прогулу, тобто з 25.02.2022 року по день фактичного поновлення на роботі.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з оголошенням мобілізації 25 лютого 2022 року його було призвано на військову службу та направлено для проходження такої до військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим відповідач оскарженим наказом протиправно звільнив його зі служби в органах цивільного захисту та виключив зі списків складу ДСНС України та всіх видів забезпечення. Вважає, що вказані дії відповідача суперечать положенням ст. 119 Кодексу законів про працю України, а тому рішення відповідача підлягає скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 було задоволено заяву головуючого судді Дору Ю.Ю. про самовідвід, а адміністративну справу передано для автоматизованого розподілу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 дана адміністративна справа була прийнята до свого провадження суддею Ващиліним Р.О.

28 лютого 2023 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що позивач проходив службу цивільного захисту за контрактом. 27 лютого 2022 року позивач повідомив свого безпосереднього керівника про те, що його було призвано на військову службу у зв`язку з введенням воєнного стану. Норми Кодексу законів про працю передбачали, що гарантії щодо збереження місця роботи на час призову не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту. З огляду на зазначене вважає, що позивача було правомірно звільнено зі служби в органах цивільного захисту.

Позивач та його представник у судовому засіданні 05 червня 2023 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 05 червня 2023 року проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву №52.02-1230/52.19 від 28.02.2023.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 15 серпня 2005 року по 25 лютого 2022 року проходив службу в органах цивільного захисту України за контрактом.

25 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 наказом Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №52 від 25.02.2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження такої до Військової частини НОМЕР_1 .

04 березня 2022 року наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі ГУ ДСНС України у Закарпатській області) №м/16 (по особовому складу) «Про кадрові питання», відповідно до Положення про проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника караулу державного пожежно-рятувального поста (смт. Дубове) 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Закарпатській області, з 25 лютого 2022 року звільнено зі служби цивільного захисту з виключенням із списків особового складу ДСНС України та всіх видів забезпечення у запас Збройних Сил за пп. 12 п. 176 (в інших випадках, передбачених законом).

Вважаючи таке звільнення протиправним, з метою захисту порушеного права на працю ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача зі служби цивільного захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Порядок проходження служби цивільного захисту регламентується нормами 23 глави Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 №5403-VI (далі КЦЗ України).

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 101 КЦЗ України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 103 КЦЗ України передбачено, що з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту укладається контракт про проходження служби цивільного захисту.

Згідно ч. 3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593 (далі Положення №593) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку позивача, його звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку з призовом на військову службу.

П. 11 Положення №593 передбачено, що служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту в запас Збройних Сил або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до п. 176 Положення №593, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у наступних випадках: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні; 2) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні; 3) за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби; 4) у зв`язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два місяці; 5) відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу; 7) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту; 8) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду; 9) у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії; 10) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 10-1) у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 11) у зв`язку з набуттям громадянства іноземної держави; 12) в інших випадках, передбачених законом.

Вказане кореспондується також з нормами ч. 2 ст. 106 КЦЗ України.

Як вбачається з проведеного правового аналізу вищезазначених законодавчих норм, призов на військову службу під час мобілізації не є окремою підставою для звільнення зі служби цивільного захисту.

Так, обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби цивільного захисту, відповідач посилається на норми пп. 12 п. 176, тобто підставою для його звільнення стали інші випадки, передбачені законом.

Оцінюючи такі мотиви суб`єкта владних повноважень, суд враховує наступне.

Нормами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.ч. 2, 3 ст.1 Закону №2232).

Відповідно до ст. 2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним із видів військової служби, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону №2232, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону №2322, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, а також ч. 1 ст. 53 і ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 54 і ч. 3 ст. 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

Нормами КЦЗ України не врегульовано порядок збереження робочого місця за особами рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, що призвані на військову службу під час мобілізації, водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Ст. 119 КЗпП України передбачені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 зазначеної статті (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби цивільного захисту) працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що усі громадяни України, прийняті на військову службу за призовом під час мобілізації, користуються передбаченими ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантіями щодо збереження місця роботи та середньомісячного заробітку.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №813/402/17 та у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №300/364/20.

При цьому суд відхиляє посилання ГУ ДСНС України у Закарпатській області на ч. 5 ст. 119 КЗпП України щодо непоширення визначених в ч. 3 зазначеної статті гарантій на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, оскільки вказана законодавча норма викладена у зазначеній відповідачем редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо соціального захисту осіб рядового і начальницького складу та умов проходження служби цивільного захисту» від 08.07.2022 №2379-IX, а отже не діяла станом на день звільнення позивача.

Норми ст. 58 Конституції України закріпили принцип незворотності дії в час законів та інших правових актів, відповідного до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип належить розуміти так, що дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, а дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового закону чи іншого нормативного акта, а також необхідною умовою довіри до держави і права.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

На думку суду, гарантії, встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, спрямовані забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, суд вважає, що ГУ ДСНС України у Закарпатській області не мало права звільняти ОСОБА_1 зі служби цивільного захисту, в тому числі на підставі пп. 12 п. 176 Положення №593.

Поряд з тим, суд зазначає, що згідно п. 12 Положення №593 останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.

Як вбачається з тексту оскарженого наказу ОСОБА_1 був звільнений зі служби цивільного захисту з 25 лютого 2022 року, який був його останнім робочим днем. Тому позивач підлягає поновленню на посаді з наступного дня 26 лютого 2022 року.

Окрім того, за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений наказом ГУ ДСНС у Закарпатській області №м/16 від 04.03.2022, а не №16 дск від 04.03.2022, як помилково зазначає позивач в заявлених позовних вимогах. З огляду на зазначену неточність у формулюванні заявлених позовних вимог, враховуючи положення ст. 9 КАС України, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивач суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 125 КЦЗ України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" була прийнята Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 року №623. Разом з тим, така Інструкція не передбачає особливого порядку нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на час увільнення від виконання посадових обов`язків.

З огляду на що суд вважає, що у неврегульованій частині, як норми загального законодавства, підлягають субсидіарному застосуванню положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

П. 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки 1-державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Закарпатській області №02/92 від 28.04.2023, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 508,94 грн. (16270,64 + 15283,42 / 62), а середньомісячне грошове забезпечення 15777,14 грн. (508,94 * ((31 + 31) / 2).

Відтак, загальна сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2022 по 05.06.2023, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 236148,16 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 15777,14 грн. підлягає до негайного виконання.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Болгарська, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Закарпатській області №м/16 від 04.03.2022 «Про кадрові питання".

3. Поновити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) на посаді начальника караулу державного пожежно-рятувального поста (смт. Дубове)-1 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України в Закарпатській області з 26 лютого 2022 року.

4. Стягнути з Головного управління ДСНС України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Болгарська, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 236148,16 грн. (Двісті тридцять шість тисяч сто сорок вісім гривень 16 коп.)

5. В решті позову відмовити.

6. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника караулу державного пожежно-рятувального поста (смт. Дубове)-1 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України в Закарпатській області та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 15777,14 грн. (П`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят сім гривень 14 коп.) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін