Справа № 755/10266/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яким просив визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 05 жовтня 2022 року №826 про примусове повернення ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Додатково зазначив, що позивачем порушено вимоги Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме проживання за документами, термін яких закінчився. Крім того на час прийняття оскаржуваного рішення позивач не звертався до територіальних підрозділів ДМС з заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією його паспорту № НОМЕР_1 .

Згідно з копією свідоцтва про шлюб від 27 вересня 2017 року серія НОМЕР_2 між ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (а.с 9).

05 червня 2019 року позивачем оформлено договір медичного страхування іноземців, що перебувають на території України строком дії з 10 червня 2019 року по 09 червня 2020 року (а.с. 19).

27 травня 2020 року позивачем оформлено договір медичного страхування іноземців, що перебувають на території України строком дії з 10 червня 2020 року по 09 червня 2021 року (а.с. 7).

17 травня 2021 року позивачем оформлено договір медичного страхування іноземців, що перебувають на території України строком дії з 10 червня 2021 року по 09 червня 2022 року (а.с. 13 зворотна сторона).

Відповідно до копії картки платника податків ОСОБА_1 03 листопада 2021 року зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с. 11).

Позивач отримано посвідки на тимчасове проживання в Україні від 04 червня 2020 року (підстава видачі посвідки - 4/14), строком дії до 04 червня 2021 року, від 28 травня 2021 року року (підстава видачі посвідки - 4/14), строком дії до 26 травня 2022 року.

Відповідно до поданих відповідача даних про перетин позивачем державного кордону України у період з 05 жовтня 2017 року по 05 жовтня 2022 року позивач перетинав державний кордон України останній раз - 17 серпня 2019 року (а.с. 73).

Згідно картки на гр. ОСОБА_4 , останній з 2018-2021 роки чотири рази отримував та обмінював посвідку на тимчасове проживання, остання отримана посвідка була чинною до 26 травня 2022 року (а.с. 75).

Згідно рапорту О/У ВКП Святошинського УП ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції Татаркіна С., 05 жовтня 2022 року на блок посту у м. Києві був виявлений гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає: АДРЕСА_1 ), який порушив термін перебування на території України, у зв`язку з чим останнього було запрошено до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для прийняття рішення (а.с. 70).

Відповідно до пояснень позивача від 05 жовтня 2022 року, він прибув в Україну 17 серпня 2019 року через ПП "Бачівськ" з метою возз`єднання з сім`єю, має дружину громадянку України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заїхав по паспорту серії НОМЕР_1 , терміном дії від 25 березня 2016 року по 25 березня 2026 року. На території України звертався до Державної міграційної служби та був документований посвідкою на тимчасове проживання за № НОМЕР_3 терміном дії від 27 травня 2021 року до 26 травня 2022 року на підставі шлюбу. Позивач вказав, що неодноразово звертався до міграційної служби за обміном посвідки на тимчасове проживання в установлені законодавством терміни але отримував усну відмову в прийнятті документів. Після закінчення законного терміну перебування не виїхав і цим самим порушив вимоги Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", усвідомлював, що порушує чинне законодавство України. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на території України не працює, проживає за власні збереження. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Власного житла не має. Претензій до співробітників міграційної служби не має (а.с. 78-79).

05 жовтня 2022 року відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №011974, відповідно до якого позивач порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 12-13).

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ №011945 від 06 жовтня 2022 року позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п. 67 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322, а саме проживання за документами, термін дії яких закінчився і згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП на останнього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 18).

Також 05 жовтня 2022 року відповідачем прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким з метою виконання положень ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вирішено:

1. примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 15 жовтня 2022 року;

2. копію рішення вручити громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та роз`яснити порядок оскарження;

3. повідомити прокуратуру м. Києва про прийняте рішення про примусове повернення з України.

Згідно з наявної в матеріалах справи копії розписки копія рішення отримана позивачем 05 жовтня 2022 року (а.с. 84-86).

Не погоджуючись з рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушення позивачем вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" обумовлено відмовою відповідача у прийнятті до розгляду документів та зупиненням строків надання послуг і видачі документів дозвільного характеру.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи ст.і 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI, які кореспондують з положеннями ст. 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (ч. 1).

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч. 15).

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті (ч. 16).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав) (ч. 1).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України (ч. 2).

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони (ч. 3).

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 4).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як вже зазначалось вище, в якості підстав для прийняття оскаржуваного рішення зазначено факт відсутності у ОСОБА_1 підстав для перебування на території України, оскільки строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні закінчився, водночас з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту до територіальних органів ДМС не звертався.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 на початку травня 2022 року неодноразово звертався до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області з заявою про продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, однак останній повідомив, що до прийняття Верховною Радою України закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, прийом заяв від громадян Російської Федерації тимчасово припинено.

Відтак, зважаючи на наявність звернення позивача до міграційного органу з метою продовження дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, а також ураховуючи визнаний відповідачем факт зупинення прийому заяв від громадян Російської Федерації, колегія суддів приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин відсутні дії ОСОБА_1 , які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, у зв`язку з чим правові підстави для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни також відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку