Справа № 640/8082/22
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 червня 2023 року № 640/8082/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши в письмовому провадженні заяву про самовідвід в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави Україна в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання.

Ухвалою від 03.06.2022 Окружний адміністративний суду м. Києва залишив позовну заяву у даній справі без руху у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст.160 КАС України, оскільки в прохальній частині позову містяться не зрозумілі, вимоги, які не конкретизовані відносно кожного відповідача, з урахуванням їх функцій та повноважень.

14.06.2022 позивач подав до Окружного адміністративного суду м. Києва заяву про відвід судді, у провадженні якого перебувала дана справа.

15.06.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва було винесено ухвалу про повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України через не усунення позивачем недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху ухвалою від 03.06.2022.

21.09.2022 Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивача на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2022 про повернення позовної заяви було залишено без задоволення.

05.04.2023 Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу позивача на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 було задоволено, скасовані оскаржувані судові рішення, а справа направлена до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Однак, у своїй постанові суд касаційної інстанції, як підставу для скасування судових рішень вказав винятково невірне застосування судом першої інстанції ст.39 КАС України, в наслідок чого ухвала про повернення позовної заяви від 15.06.2022 була винесена суддею, якому було заявлено відвід і до розгляду в передбаченому процесуальному порядку такої заяви, що порушило вимоги принципу незалежного і неупередженого суду, встановленого законом.

При цьому суд касаційної інстанції підтвердив наявність недоліків позовної заяви відповідно до вимог ст.160 КАС України, що є підставою для залишення позовної заяви без руху. Так у зазначеній постанові Верховний Суд вказав: "Водночас у прохальній частині позовної заяви позивач не зазначив відповідний орган державної влади, через який держава діє у спірних правовідносинах (представника держави у спірних правовідносинах) та не навів обґрунтування щодо відповідного органу державної влади, зобов`язаного виплатити грошового утримання. Тому суд першої інстанції мав підстави залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстави її невідповідності вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України".

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

13.04.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.04.2023 справа розподілена судді Терлецькій О.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 відповідно до ст. 169 КАС України (суддя Терлецька О.О.) залишено без руху з підстав невідповідності останньої ст. 160, ст. 161 КАС України, визначено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви та вказано строки їх усунення, а саме шляхом подання до суду протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

27.04.2023 позивач подав до Київського окружного адміністративного суду заяву про відвід судді, у провадженні якого перебувала дана справа.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 заяву про відвід судді Терлецької О.О. задоволено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 дану справу розподілено судді Лиска І.Г..

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 прийнято до провадження дану справу та продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви по справі №640/8082/22 на десять днів з дня отримання даної ухвали суду.

12 червня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Лиска І.Г. та передачі справи на розгляд іншому судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 від 12.06.2023 про відвід суді ОСОБА_2 .. Матеріали адміністративної справи №640/8082/22 передано до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини 1 статті 31 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 (суддя Журавель В.О.) у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г. в адміністративній справі №640/8082/22 - відмовлено.

14.06.2023 головуючий суддя Лиска І.Г. подав заяву про самовідвід.

В обґрунтування вказаної заяви суддя зазначив про те, що 12 червня 2023 року позивачем подано заяву про відвід судді Лиска І.Г. в обґрунтування якого останній зазначив, що суддя Лиска І.Г. умисно перешкоджає позивачу у доступі до судочинства. У зв`язку з чим, дані обставини викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Лиска І.Г. під час розгляду даної справи.

Незважаючи на ту обставину, що наведені міркування є нічим іншим як припущення, у зв`язку з наявним фактом недовіри до суду зі сторони позивача, з метою усунення будь-яких сумнівів сторін у незалежності судді Лиска І.Г. при розгляді даної справи; уникнення будь-яких спроб посягань учасників судового процесу у справі на гарантії дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності; вказані обставини в подальшому можуть призвести до ускладнення розгляду справи та вирішення спору по суті, так як повне, всебічне та ґрунтовне з`ясування обставин справи, можливе лише за умови взаємної довіри та поваги при комунікації між судом та учасниками справи, суддя Лиска І.Г. вважає, що існують визначені ст.36 КАС України, підстави, які виключають можливість його участі в розгляді адміністративної справи №640/8082/22.

Згідно пунктом 4 частини першої статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Частиною першою статті 40 КАС України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium», «Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі «Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» («Piersac vs Belgium») ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland»), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» («Ferrantelli and Santangelo v. Italy»), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» («De Cubber v. Belgium»), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo Algar v. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, з метою забезпечення повного, об`єктивного, неупередженого розгляду і вирішення справи № 640/8082/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання та з метою недопущення у будь-кого сумнівів щодо об`єктивності, неупередженості судді Лиска І.Г. та недовіру позивачу під час розгляду справи № 640/8082/22, суд дійшов висновку, що заява судді про самовідвід є вмотивованою, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 цього Кодексу. Керуючись ст.ст. 39, 40, 41, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву про самовідвід судді Лиска І.Г., - задовольнити.

2. Матеріали адміністративної справи №640/8082/22 за ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання, - передати для визначення іншого складу суду Київського окружного адміністративного суду згідно з вимогами статей 31 та 18 КАС України.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення. Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Лиска І.Г.