Справа № 300/1175/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1175/23 пров. № А/857/7336/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року про повернення в частині його позовної заяви до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба судової охорони, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій щодо нарахування і виплату додаткової винагороди

суддя(і) у І інстанції Чуприна О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ

дата складення повного тексту рішення 10 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо ненарахування та невиплати починаючи з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168);

- зобов`язати відповідача винести наказ про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за період з 24 лютого 2022 року по 19 грудня 2022 року;

- стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за період з 24 лютого 2022 року по 19 грудня 2022 року включно в розмірі 293744,23 гривень.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення недоліків, а саме: подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, з доказами поважності причин пропуску відповідного строку.

Ухвалою цього ж судді від 10 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу на підставі пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суддя виходив з того, що подана позивачем заява не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, а доводи позивача не спростовують позиції судді щодо наявності підстав для обмеження права позивача на звернення до суду місячним строком.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу від 10 квітня 2023 року про повернення в частині його позовної заяви скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права. На думку скаржника, спірні правовідносини регулюються законодавством України про працю, а тому судом помилково застосовано місячний строк звернення до суду з даним позовом. Вважає, що у цьому випадку слід застосувати тримісячний строк звернення до суду, що передбачено статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, в розмірі 30000,00 грн щомісячно за період з 24 лютого 2022 року по 19 грудня 2022 року, а також стягнути таку винагороду в розмірі 293744,23 грн.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позивачу необхідно було надати заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності пропуску такого строку.

На адресу суду першої інстанції 05 квітня 2023 року від представника позивача надійшла заява, у якій зазначено, що позивач, без зволікання 29 вересня 2022 року звернувся до відповідача по питанню виплат додаткової допомоги, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168, на яку йому підготовлено відповідь 30 вересня 2022 року та надано гарантії, що усі виплати будуть здійснені до завершення бюджетного періоду 2022 року.

Відтак, на думку ОСОБА_2 , саме Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області надало йому гарантії, що порушені його права за період з 24 лютого 2022 року по 31 лютого 2022 року будуть відновлені в добровільному порядку.

Окрім цього, при зверненні до суду ОСОБА_1 керувався нормами частини 2 статті 233 КЗпП України, якими встановлено тримісячний строк на подання відповідного позову. Також позивач враховував аналогічні висновки із застосування положень частини 2 статті 233 КЗпП України, викладених Касаційним адміністративним судом в складі Верховоного Суду, які викладені в постановах від 17 лютого 2022 року у справі №460/1249/21, від 05 травня 2022 року у справі №526/19002/16, від 10 лютого 2022 року у справі №420/13606/21, від 07 червня 2022 року у справі №420/8317/21, від 08 листопада 2022 року у справі №460/15639/21.

Як на додаткову підставу пропущення строків звернення до суду позивач посилається на те, що з 16 січня 2023 року він був призваний до лав Збройних сил України та розпочав службу.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив із того, що посилання позивача на статтю 233 КЗпП України підлягають відхиленню, оскільки спеціальні строки для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби передбачені частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнав поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

За приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини 1 та 2 статті 233 КЗпП України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, унесенням до КЗпП України вказаних змін законодавець, виклавши у новій редакції частину 1 та частину 2 статті 233 цього Кодексу, увів строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

Слід вказати, що частина 2 статті 233 КЗпП України стосується виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

При цьому стаття перша цієї ж норми передбачає загальний строк звернення до суду у трудових спорах.

Як слідує з матеріалів справи, позивач проходив службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони в Івано-Франківській області.

Прийняття на службу в Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, її проходження та звільнення із такої служби в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Положення про Службу судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №1051/0/15-1 від 04.04.2019, є публічною службою.

Пунктом 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування

Таким чином, спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норми спеціального процесуального закону.

Частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин має застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачу було відомо про порушення відповідачем його прав щодо ненарахування та невиплати йому у відповідному місяці додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, оскільки грошове забезпечення позивач отримував не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

Більше того, як слідує з матеріалів справи, 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 звертався до відповідача по питанню виплат вказаної додаткової винагороди та отримав відповідь від 30 вересня 2022 року з гарантіями, що усі виплати будуть здійсненні до завершення бюджетного періоду 2022 року.

При цьому суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У свою чергу, позивач з позовом до суду щодо визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, звернувся лише 20 березня 2023 року.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

За таких обставин, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним адміністративним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, при визначенні початку строку звернення суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Додатково слід звернути увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям:

- це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди, які перешкоджали зверненню до суду;

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

- ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

- ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Таким чином, вирішальним моментом щодо визначення строків звернення до суду є встановлення обставин, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може, встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави є неповажними, а тому позовну заяву слід повернути.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки судді суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя суду першої інстанції, вирішуючи вказане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 300/1175/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк