Справа № 500/3033/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/3033/23

14 червня 2023 рокум.Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В. розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" про забезпечення позову до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" про забезпечення позову до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, визнання протиправним та скасування розпорядження про анулювання ліцензії, зобов`язання вчинити певні дії.

В даній заяві заявник просить зупинити дію розпорядження Головного управління ДПС у Тернопільський області, внутрішній помер 116259 від 22.02.2023 про анулювання ліцензії Товариства з обмеженою відповідальністю «Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144» () на право роздрібної торгівлі пальним №1900186 терміном дії з 18.07.2019 по 18.07.2024 за адресою: Україна, Тернопільська область, Теребовлянський район, м.Теребовля, вул. Січових Стрільців, буд, 65, АЗС до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ТОВ «Микулинецьке АТП 16144» до Головного управління ДПС в Тернопільській області про скасування розпорядження про анулювання ліцензії, податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" зазначив, що анулювання ліцензії призвело до зупинення господарської діяльності Товариства та тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності (роздрібної торгівлі пальним), що в свою чергу невідворотно потягне за собою неможливість виплати заробітної плати персоналу та можливе звільнення працівників щодо здійснення такого виду діяльності як роздрібна торгівля пальним.

Просить врахувати, що оскільки правомірність винесеного розпорядження буде досліджуватись судом під час розгляду справи, на даний час є достатньо підстав, визначених пунктом 1 частини другої ст. 150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, як вважає заявник, відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків у вигляді втрати державного бюджету сум сплачуваних Товариством податків, позбавлення працівників роботи та, як наслідок, заробітної плати під час воєнного стану, повного зупинення роботи, у зв`язку з відсутністю прибутку від подальшої реалізації продукції, що призведе до значних втрат ТОВ «Микулинецькс АТП 16144», які у випадку прийняття рішення у цій справі на користь позивача можуть бути пред`явлені до стягнення з бюджету, що посилює негативність таких наслідків для позивача і дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, вказав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних наслідків у взаємовідносинах з іншими суб`єктами господарювання, які позивачу повинні здійснити поставку виробленої продукції та відповідно до невідворотних витрат та перепон у веденні господарської діяльності.

Також вважає, що наведені Товариством обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, на думку заявника, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог. Додатково зазначив, що зупинення дії оспорюваного розпорядження не означає його протиправність, що може бути вирішено виключно за результатами розгляду позову, а надає можливість суб`єкту господарювання без ускладнень здійснювати свою діяльність до підтвердження/спростування правомірності відповідного акта індивідуальної дії.

Так, заява про забезпечення позову, відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути подану заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 квітня 2019 року у справі №826/16334/18, від 30 вересня 2019 року у справі №1840/3517/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №260/1499/18, від 17 червня 2020 року №380/930/20.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

На думку суду, забезпечення позову шляхом зупинення розпорядження Головного управління ДПС у Тернопільській області внутрішній номер 116259 від 22.02.2023 про анулювання ліцензії матиме наслідком те, що суд фактично продовжить дію ліцензії №1900186. Таке, на думку суду, свідчить про те, що в такий спосіб фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає призначенню інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Суд вважає, що оцінку спірному рішенню відповідача буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 дійшла до висновку, про те, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Стосовно доводів заявника про те, що анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі призводить до зупинення господарської діяльності Товариства у цій сфері, що тягне за собою такі наслідки як: втрата прибутку від здійснення господарської діяльності (роздрібної торгівлі пальним), що, на думку заявника, в свою чергу, невідворотно потягне за собою неможливість виплати заробітної плати персоналу та можливе звільнення працівників щодо здійснення такого виду діяльності як роздрібна торгівля пальним, суд зауважує, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.08.2022 року у справі №420/21952/21.

Окрім цього, на думку суду, посилання позивача на неможливість здійснення господарської діяльності та втрати робочих місць не пов`язані із обставинами, що можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або поновлення порушених прав позивача.

В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

Щодо покликань заявника на постанови Верховного Суду у справах № 440/6755/21, №160/1140/23, №300/4615/22, суд зазначає, що заявник у вказаних справах не був учасником і, крім того, у відповідності до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, що є можливим лише при розгляді спору по суті і не може досліджуватися при вирішенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Таким чином, з урахуванням наведеного, оцінюючи доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням їх розумності і обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, та враховуючи відсутність відповідних доказів, які б могли свідчити про наявність порушеного права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецьке автотранспортне підприємство 16144" про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.06.2023.

Суддя Дерех Н.В.