Справа № 580/130/23
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/130/23 Суддя (судді) першої інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департамент соціальної політики Черкаської міської ради в особі комісії з питань встановлення громадянам пільгових статусів щодо відмови військовослужбовцю правоохоронного органу спеціального призначення Служби безпеки України ОСОБА_1 , при наявності другої групу інвалідності з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, із втратою ступеня працездатності 80%, у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про комісії для розгляду питань встановлення статусу учасника війни, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 26 квітня 1996 року № 458 відповідно до п.п. 2 та 11 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради у Порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про комісії для розгляду питань встановлення статусу учасника війни, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 26 квітня 1996 року № 458 при встановленні медико-соціальною експертною комісією Обласної МСЕК № 1 м. Черкаси Міністерства охорони здоров`я України від 26 листопада 2020 року другої групи інвалідності з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, із втратою ступеня працездатності 80% військовослужбовцю правоохоронного органу спеціального призначення Служби безпеки України ОСОБА_1 , надати статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі наданих документів відповідно до п.п. 2 та 11 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ та видати посвідчення відповідного зразка.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Звернув увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що настання інвалідності позивача внаслідок захворювання отриманого під час проходження військової служби у мирний час не відповідає положенням п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Додатково наголосив, що суд першої інстанції не залучив його до розгляду справи, прийняв рішення у справі без його участі, крім того позивач не отримав відзив на позовну заяву, що позбавило його права на надання додаткових аргументів та доказів.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки положення ст. 7 Закону України Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не поширюються на осіб, які мають інвалідність внаслідок захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції наказом Голови служби Безпеки України від 26 грудня 2005 року № 2358-ос позивача звільнено з військової служби за п. "в" п. 65 та п. "б" п. 67 Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби в СБ України у відставку.

Наказом начальника Управління СБУ в Черкаській області від 27 грудня 2005 року № 136-ос позивача виключено зі списків особового складу з 31 грудня 2005 року.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 20 грудня 2005 року № 88 позивачу встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги ФКІІ (два). Атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз. Атеросклероз вінцевих судин: огинаючої гілки лівої коронарної артерії, правої коронарної артерії (КВГ 01.11.05). Стан після аорто-коронарного шунтування (АКШ-3) (11.11.05) СНІ (один) ФКІІ-ІІІ (два-три). Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІ (один-два) при ІХС, остеохондрозі з цефалгічним, помірніш вестибуло-атактичним та астено-невротичим синдромами, цервікалгія. Короткозорість в 1,5D. Остеохондроз шийно-грудного відділу хребта. Хронічний безкалькульозний холецистит в стадії ремісії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість "0" (нуль) ступеня. Такод встановлено причинний зв`язок з зазначеними захворюваннями, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, в зв`язку з чим позивач є непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку на основі статей розкладу хвороб і фізичних вад №№ 40а, 45, 41б,71г, 55в, наказу Голови Служби безпеки України від 03 лютого 2003 року №40.

Згідно з протоколом Управління СБУ в Черкаській області позивачу з 01 січня 2006 року призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із сум грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військове звання, процентної надбавки за вислугу років та інших доплат і надбавок при вислузі 27 років .

Відповідно до довідки серії 12 ААБ медико-соціальної експертної комісії Обласної МСЕК № 1 м. Черкаси Міністерства охорони здоров`я України від 01 лютого 2021 року позивачу з 26 листопада 2020 року встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), причина інвалідності - захворювання пов`язані з проходженням військової служби.

Позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з заявою від 18 листопада 2022 року якою просив встановити йому статус інваліда війни відповідно до п.п. 2 та 11 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення відповідного зразка.

Супровідним листом від 02 грудня 2022 року №12057/285/81-10 відповідач направив позивачу витяг з протоколу від 24 листопада 2022 року № 35 засідання комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів, відповідно до якого позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки чинність зазначеної статті не поширюється на осіб, які мають інвалідність внаслідок захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, останній звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідною є наявність таких умов як отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами, водночас інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, отриманих під час проходження військової служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа зокрема:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, зазначеним у пунктах 11-15 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

В обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" наявні підстави для встановленні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки він, як співробітник Служби безпеки України, отримав захворювання під час виконання службових обов`язків.

Також апелянт наголосив на помилковості висновків суду першої інстанції про те, що одержання інвалідності внаслідок виконання поточних обов`язків у мирний час не може бути підставою для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 02 квітня 2021 року по справі №0540/9350/18-а.

Так Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Крім того Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у ст. Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Отже визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до свідоцтва про хворобу від 20 грудня 2005 року № 88 позивачу встановлено причинний зв`язок захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, в зв`язку чим останній є непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку на основі статей розкладу хвороб і фізичних вад №№ 40а, 45, 41б,71г, 55в, наказу Голови Служби безпеки України від 03 лютого 2003 року №40.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Обласної МСЕК № 1 м. Черкаси Міністерства охорони здоров`я України серії 12 ААБ від 01 лютого 2021 року позивачу встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу від 24 листопада 2022 року № 35 засідання комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів, позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки чинність зазначеної статті не поширюється на осіб, які мають інвалідність внаслідок захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а одержана внаслідок проходження військової служби.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Водночас проходження військової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проходження військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними в п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що свідчить про помилковість доводів апелента.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи без участі позивача, не отримання останнім відзиву та позбавленні його права на подання додаткових аргументів і доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 3 ст. 262 КАС України визначено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній відзив на позовну заяву, а тому враховуючи зазначені положення КАС України доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку