Справа № 420/6164/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Харківській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №40 від 06.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015 р.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 час роботи на посадах в органах державної податкової служби з 03.03.1993 року по 19.08.2013 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Закону України №889-УІІІ від 10.12.2015р., на підставі заяви від 30.01.2023 року, та здійснити її нерерахнок та виплату з 30 січня 2023 року виходячи із 60% від усіх сум оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливої роботи, місячної премії, інших виплат, відображених у довідках, виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області: №3/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року, №4/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на дату введення в дію ЗУ №889 (01.05.2016 р) не працювала та мала 20 років 5 місяців та 16 днів стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. На дату звільнення з органів державної податкової служби (19.08.2013 року) працювала в Ізмаїльській об`єднаній державній податковій інспекції ДПС в Одеській області на посаді заступника начальника управління начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб. Отже, на переконання позивача, вона має право на призначення пенсії державного службовця на підставі ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

Позивач зазначає, що 30 січня 2023 року вона подала до територіального органу Пенсійного фонду України Одеської області заяву за призначенням/перерахунком пенсії, відповідно до якої просила перевести мене на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». За результатами розгляду заяви за призначенням/перерахунком пенсії та поданих до неї документів, відповідно до принципу екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення №40 від 06.02.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до закону №889- VIII. Підставою відмови зазначено, що на день набрання чинності Закону №889-УІІІ (станом на 01.05.2016 року) у мене відсутній стаж на посадах віднесених до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (20 років) та не займала посаду державного службовця.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням та вважає вказані дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії протиправними за такими, що порушують її право на належний рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 28.03.2023 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від Головного управління ПФУ в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов виходячи з такого.

Як вказує представник відповідача, рішенням №40 від 06.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено в перерахунку пенсії шляхом переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки відсутні правові підстави для його проведення.

Представник відповідача зазначає, що законодавець чітко окреслив правила, що підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01.05.2016, а саме ті з них, що ст. 37 Закону №3723 встановлені для осіб, які мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст. 25 Закону №3723. Отже, перехід на пенсію за віком за нормами Закону №889 не передбачено, адже з прийняттям останнього змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Також представник відповідача вказує, що період перебування посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачу 01.12.1998 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу», а 01.04.2005 - «Радник податкової служби 2 рангу», за таких обставин спірний період роботи можливо зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, за умови підтвердження інформації щодо присвоєння рангу державного службовця та виплат надбавки за ранг.

Крім того, Законом України «Про державну службу» передбачено, що прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, я також згідно з рангами, які їм присвоюються. Податковий кодекс України визначає правовий статус осіб податкової служби та не дає підстави на віднесення до категорій посад державних службовців у відповідності до ст. 25 Закону, оскільки регулює умови проходження служби посадових осіб податкової служби зі спеціальними званнями. Документів на підтвердження спірного періоду до органу Пенсійного фонду не надано.

На переконання представника відповідача, Головне управління діє на підставі та у межах, передбачених діючим законодавством України і підстави для визнання протиправним та скасування рішення №940 від 06.02.2023 відсутні.

Головним управлінням ПФУ в Харківській області подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач з вимогами не погоджується з огляду на те, що чітко визначеного переліку посад, що віднесені до відповідних категорій посад державної служби, періоди роботи позивача в Державній податковій інспекції не відносяться до вищезазначеного переліку, оскільки посадовим особам контролюючих органів згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та робота на цих посадах не враховується для обчислення стажу державної служби.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.12.2022 року.

30.01.2023 року позивач звернувся до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом, а саме за Законом України «Про державну службу».

Вказана заява зареєстрована управлінням 30.01.2023 року за №534.

До заяви позивачем, зокрема, було додано паспорт НОМЕР_2 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_3 , довідки про заробітну плату, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, документи про стаж, що визначені постановою КМУ від 12.08.93 №637, заява про спосіб виплати пенсії, трудова книжка.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.20 № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторiальності при опрацюваннi заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсiй бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву позивача про призначення пенсії від 30.01.2023, засобами програмного забезпечення була розподілена за принципом екстериторіальності, та визначено структурний пiдроздiл органу, що призначає пенсію, яким виявилось Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Вiддiлом перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було прийняте рішення №40 вiд 06.02.2023 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.04.1982, посади на яких працювала ОСОБА_1 не відносяться до категорії посад державних службовців визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ (зі змінами) та актами Кабінету Міністрів України.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» позивач вважає протиправними та за захистом своїх прав звернулась до суду.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

Положеннями частини 1 статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, а саме у частині 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Положеннями пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Таким чином, в даному випадку слід керуватись Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.

Згідно з нормами п. 342.4 ст. 342 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Статтею 343 ПК України визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання: інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу, радник податкової служби III рангу.

Отже суд доходить висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 , судом встановлено:

03.03.1993 року згідно наказу Ізмаїльської податкової інспекції №13-Л від 03.03.1993 року прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування прибутку державних підприємств;

01.10.1993 року згідно наказу №40-Л від 01.10.1993 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування прибутку державних підприємств;

03.01.1994 року згідно наказу №33-Л від 03.01.1994 року переведена на посаду начальника відділу зборів та стягнення податків з юридичних осіб за конкурсом;

01.03.1994 року згідно наказу №12 від 01.03.1994 року відповідно до постанови КМУ від 05.10.1992 року №559 «Питання державної податкової служби України та Закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про державну податкову службу», за результатами атестації присвоєне спеціальне звання «Інспектор податкової служби 1-го рангу»;

17.06.1994 року прийнята присяга держслужбовця;

25.11.1996 року згідно наказу №95-Л від 25.11.1996 року звільнена від займаної посади в порядку переводу на роботу до державної податкової інспекції в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі згідно з п.5 ст. 36 КЗпТ України.

Ізмаїльська державна податкова адміністрація Одеської області.

26.11.1996 року згідно наказу №77-Л від 25.11.1996 року прийнята до Ізмаїльської держаної податкової адміністрації на посаду начальника відділу прямих податків з юридичних осіб в порядку переводу з державної податкової інспекції в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі на підставі рішення конкурсної комісії.

Ізмаїльська держана податкова адміністрація Одеської області перейменована в Ізмаїльську об`єднану держану податкову інспекцію Одеської області

згідно наказу №130-Л від 01.12.1998 року присвоєне спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу»;

31.05.2000 року згідно наказу №68-0 від 31.05.2000 року переведена на посаду начальника відділу справлення прямих та непрямих податків управління оподаткування юридичних осіб;

19.08.2002 року відповідно до наказу №102-0 від 19.08.2002 року переведена на посаду начальника відділу прямих податків цього ж управління;

01.04.2005 року відповідно до наказу №21-0 від 01.04.2005 року присвоєне спеціальне звання «Радник податкової служби 2 рангу»;

05.09.2005 року згідно наказу №72-0 від 05.09.2005 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора відділу податку на прибуток та інших податків і зборів у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису;

07.02.2006 року згідно наказу №10-0 від 07.02.2006 року переведена на посаду завідувача сектору адміністрування податку на прибуток відділу оподаткування юридичних осіб як така, що пройшла за конкурсом;

20.03.2007 року відповідно до наказу №126-0 від 20.03.2007 року переведена на посаду заступника начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб як така, що пройшла за конкурсом.

25.10.2007 року згідно наказу №209-0 від 25.10.2007 року переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб як така, що пройшла стажування згідно наказу ДПА в Одеській області №1057-0 від 25.10.2007 року;

28.12.2007 року згідно наказу ДПА в Одеській області №2173 від 28.12.2007 року посада заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб віднесена до номенклатури Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції.

29.02.2012 року згідно наказу № 6-0 від 29.02.2012 року звільнення з посади у порядку переведення на роботу до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби;

Ізмаїльська об`єднана державна податкова інспекція Одеської області Державної податкової служби.

01.03.2012 року відповідно до наказу №1-0 від 01.03.2012 року призначена на посаду посада заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб порядку переведення на роботу до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби;

19.08.2013 року звільнена у зв`язку зі зміною в організації праці відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином доходить висновку, що період роботи позивача в органах державної податкової служби з 03.03.1993 по 25.11.1996 та з 26.11.1996 по 19.08.2013 зараховується до стажу державної служби, та складає 20 років 5 місяців 16 днів.

Згідно з положеннями частин 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, до 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 1 травня 2016 року, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, законодавством визначено певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Згідно з пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до положень пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Станом на 1 травня 2016 позивач не перебувала на державній службі та мала не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (як встановлено вище), що є необхідним для призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №40 від 06.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015 р. та наявність підстав для його скасування.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає таке.

Як встановлено судом станом на день подання ОСОБА_1 заяви про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач не перебувала на посаді державної служби та не працювала в інших установах, організаціях (відповідно до записів в трудовій книжці та наданих довідок).

Іншого відповідачем не доведено.

Так, у відповідності до довідок, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області №3/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року, №4/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року:

Довідка №3/15-32-10-02-12 від 03.01.2023 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) видана ОСОБА_2 про те, що вона працювала в Ізмаїльській державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на посаді заступника начальника управління-начальника відділу адміністрування податку на прибуток, заробітна плата станом на 01.01.2023року становить :

посадовий оклад - 11350 грн.;

надбавка за ранг (державний службовець 5 рангу) - 600грн.;

надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби 20 років) - 5675 грн.;

Разом - 17 625 грн.

Довідка №4/15-32-10-02-12 від 03.01,2023року про складові заробітної для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби видана ОСОБА_2 для призначення згідно з пунктами 10,12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про державну службу» пенсії відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-Х1І «Про державну службу» про те, що середні розмірі надбавок, премій та інших виплат за грудень 2022року, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, становили:

надбавка за інтенсивність праці - 9032,62 грн.;

надбавка за виконання особливо-важливої роботи - 4836, 37грн.;

премія місячна - 3004,51 грн.;

інші виплати - 795,94 грн.;

Разом 17669,44 грн.

Загальна сума всіх видів оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 35294,44 грн.

Зазначені довідки були додані позивачем до заяви про переведення з одного виду пенсії на інший від 30.01.2023 року.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, SeriesN 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Отже, враховуючи те, що позивач має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (як встановлено вище), що є необхідним для призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, станом на 30.01.2023 року не працювала на посадах державної служби та звернулась до відповідача з заявою від 30.01.2023 року з дотриманням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до стажу державної служби час роботи на посадах державної служби та призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 30.01.2023 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити позивачу перерахунок та виплату перерахнок та виплату з 30 січня 2023 року виходячи із 60% від усіх сум оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливої роботи, місячної премії, інших виплат, відображених у довідках, виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області: №3/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року, №4/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, оскільки в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після призначення пенсії з 30.01.2023 року будуть порушені права позивача та враховуючи, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

З урахуванням того, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №40 від 06.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 час роботи на посадах в органах державної податкової служби з 03.03.1993 року по 19.08.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Закону України №889-VІІІ від 10.12.2015р., на підставі заяви від 30.01.2023 року.

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83);

Відповідач: Головне управління ПФУ в Харківській області (, адреса: Майдан Свободи, 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022)

Суддя П.П. Марин