Справа № 243/2765/22
Суддя: Дюміна Н. О.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 243/2765/22
Провадження № 2-а/243/14/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Дюміної Н.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи.

27 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 17 вересня 2022 року приблизно об 11 годині 00 хвилин він керував автомобілем Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-30, де на в`їзді у н.п. Миколаївка у Синельниківському районі Дніпропетровської області, його було зупинено на блокпосту. Після стандартної перевірки документів, що посвідчують особу та підтверджують законність керування ним зазначеним транспортним засобом, поліцейський звернувся з вимогою про надання йому для перевірки протоколу технічного огляду транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, згідно з нормами діючого законодавства, пред`явлення страхового полісу під час звичайної перевірки не передбачене.

Так, відповідно до п. 2.1 ПДР, водій повинен мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб і поліс страхування.

Однак, у відповідності до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ та транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування», контроль за наявністю полісу страхування здійснюється поліцією на складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП.

Таким чином, вимагати для перевірки поліс страхування поліцейський має право лише у випадку вчинення водієм порушення правил дорожнього руху або у разі, якщо водій є учасником дорожньо-транспортної пригоди.

Під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ним повідомлено відповідачу про те, що він має статус учасника бойових дій, про що пред`явив відповідне посвідчення, та має відповідні пільги з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. А саме на підставі п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року, тобто учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, які керують транспортними засобами, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Однак, на усі його заперечення поліцейський ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант ОСОБА_2 незважав та продовжив складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі поліцейським ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант ОСОБА_2 серії БАВ № 055099 від 17 вересня 2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що 17 вересня 2022 року об 11 год 00 хв він на ам М-30 керував транспортним засобом Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Таким чином, вважає, що спірна постанова була винесена відповідачем незаконно, з грубим порушенням норм діючого законодавства, необґрунтовано, з порушенням його законних прав.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 17 вересня 2022 року серії БАВ №055099.

Крім того, зазначив, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та протиправним винесення відносно нього постанови, поліцейським завдано суттєвої моральної шкоди, яка полягає у наступному.

Так, в умовах військового стану, ведення щодо України широкомасштабної війни, коли щодня в зоні бойових дій та наближених до неї територіях гинуть військові та цивільні, руйнуються об`єкти житлової забудови, інфраструктура населених пунктів та інше рухоме і нерухоме майно, поліцейські повинні залишатись взірцем служіння суспільству, забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Однак, зважаючи на викладене вище, деякі поліцейські зовсім забули про своє призначення та, користуючись своїми повноваженнями і нехтуючи законністю, свідомо та умисно порушують права громадян.

Суб`єктивна думка поліцейського, його бажання довести свою правоту та значимість перед звичайними громадянами не повинно йти в розріз з виконанням ним своїх посадових обов`язків, тим більш користуючись своїми повноваження та владою наданою йому Державною та Народом України.

Кожний випадок такого зверхнього ставлення до прав та інтересів інших громадян з боку працівника правоохоронних органів запускає ланцюгову реакцію, що негативно впливає на правове усвідомлення у суспільстві та як наслідок - порушення прав та інтересів представником влади фактично розколює суспільство навпіл та викликає протиріччя між тими, для кого це є прийнятним та стає звичайною справою, а також тими, кого це обурює. Саме такі протиріччя між суб`єктами суспільства в підсумку стають ґрунтом для різного роду конфліктів (революцій, війн), наслідки яких громадяни України гостро відчувають на собі починаючи з 2013 року та відчували до цього.

Йому тяжко усвідомлювати, що після проведених реформ у Міністерстві внутрішніх справ, внесення змін до основних законів України з правоохоронної діяльності, зміни назви «міліції» на «національну поліцію», зміни у складі правоохоронного відомства внаслідок проведення люстрації, насправді нічого не змінилось. Те, що викликало обурення в суспільстві в 2013 році та проти чого власне виступала Революція Гідності, продовжує існувати і донині. Поліцейський, який під час війни, знаходиться на безпечній території дозволяє собі без жодних докорів сумління, порушувати його права, в той час як за звичайних обставин та за мирної ситуація, він би не керував зазначеним вище транспортним засобом та не їхав би тією дорогою, намагаюсь врятувати належне йому майно, майно своєї сім`ї та родичів. Саме такі обставини пригнічують його найбільше.

На підставі наведеного просив суд сягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., які у разі задоволення судом позову в цій частині, передасть на потреби тих, хто потребує та заслуговує цього - Збройні Сили України.

Представник третьої особи заперечень до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 268 КАС України.

Відповідачі по справі: Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 268 КАС України, проте не скористалися своїм правом на подання відзиву, станом на день розгляду справи відзиву на адміністративний позов суду не надали.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2022 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.09.2022 року справу передано судді Мірошниченко Л.Є.

У зв`язку з відрядженням судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Мірошниченко Л.Є. до іншого суду для здійснення правосуддя, розпорядженням керівника апарату Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2023 року призначено повторний автоматичний розподіл справ.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.01.2022 року справу передано судді Сидоренко І.О.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2023 року у даній справі заяву судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Сидоренко І.О. про самовідвід від розгляду адміністративної справи задоволено. Відведено суддю Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Сидоренко Інну Олександрівну від розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2023 справу перерозподілено судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Дюміній Н.О.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження судді Дюміної Н.О., призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, із особливостями, встановленими ст.ст. 268, 272, 286 КАС України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 17 вересня 2022 року поліцейським ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом Червотюком К.О. було винесено постанову серії БАВ № 055099 відносно ОСОБА_1 , згідно якої 17 вересня 2022 року об 11 год 00 хв на ам М-30 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 від 25 листопада 2015 року, ОСОБА_1 являється учасником бойових дій.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/5689718 від 25 січня 2021 року, цивільна правова відповідальність власника автомобіля Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 застрахована у ПРАТ «Українська транспортна страхова компанія» на термін з 27.01.2022 до 26.01.2023.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеномузакономпорядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1 ст. 44, ст. 89, ч.2 ст. 106-1, ч.1, 2, 3, 4, 6 ст. 109, ст.110, ч.3 ст.114, ч.1 ст. 115, ст.116-2, ч.2 ст. 117, ч. 1,2 ст. 119, ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1,2,3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126, ч. 1, 2, 3 ст. 127, ст. 128-129, ст. 132-1, ч.1 , 2, 5 ст. 133, ч. 3, 6, 8, 9, 10, 11 ст. 133-1, ч. 2 ст. 135, ст. 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), ст. 137, ч. 1, 2, 3 ст. 140, ст. 148, 151, ст. 161, 164-4, 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст. 176, 177, ч. 1,2 ст. 178, ст. 180, 181-1, ч. 1 ст. 182, ст. ст. 183, 184, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Судом було встановлено, що 17 вересня 2022 року поліцейським ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом ОСОБА_2 було винесено постанову серії БАВ № 055099 відносно ОСОБА_1 , згідно якої 17 вересня 2022 року об 11 год 00 хв на ам М-30 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Sprinter 208 СDI номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Як зазначено в п. 2.1 «ґ» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із п. 13.1 ст. 13 Закону №1961 учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні від 23.12.2017 №7-рп/2014, Конституційний Суд України прийшов до висновку, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону №1961, транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам 1 групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Тобто, учасникам бойових дій, які особисто керують належним їм транспортним засобом, оформлювати звичний поліс автоцивілки не обов`язково - транспортний засіб та здоров`я автоматично застраховані державою.

Під «транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій» слід розуміти такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Такими правовими підставами є: наявність доручення, наявність реєстраційного документа на цей транспортний засіб тощо.

Зазначене викладено і у рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2014 року №7-рп/2014.

Таким чином, позивач звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 25.11.2015.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини на обов`язковість яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Як зазначив у своєму позові позивач ОСОБА_1 він є учасником бойових дій і відповідно до ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, про що повідомив інспектора поліції та пред`явив останньому посвідчення учасника бойових дій. Однак, інспектор поліції проігнорував дані факти та виніс оскаржувану постанову.

Твердження позивача, що він поліцейському пред`явив посвідчення учасника бойових дій та посвідчення інваліда, є переконливими і нічим не спростовуються.

Суду не було надано жодних доказів спростування позовних вимог позивача.

Таким чином у відповідача була можливість надати суду докази, проте він таку можливість не використав, нових доказів суду не надав.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки він як учасник бойових дій звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення, а тому позовна заява в частині скасування постанови є підставною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, не надано належних доказів в справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зазначені норми права вказують на те, що суб`єктом владних повноважень, на якого покладені функції з розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП, є саме органи Національної поліції. У свою чергу поліцейський, приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення, діє від імені органів Національної поліції, а не як самостійний суб`єкт владних повноважень.

Питання щодо визначення належного відповідача у спорах, передбачених ст. 286 КАС України досліджувалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 398/1310/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 401/3635/16-а, від 02 вересня 2020 року у справі № 162/445/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 300/1006/16-а.

Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої використання формулювань «від імені … органу ….», «розгляд яких віднесено до відання органів» вказує на те, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені якого здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 122 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Отже, інспектори УПП не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі 724/716/16-а та від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17 суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Враховуючи викладене, скасовуючи оскаржувану постанову, суд задовольняє позовні вимоги до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , а позовні вимоги до поліцейського ВП №3 Синельниківського РУП Червотюка Костянтина Олександровича залишає без задоволення, оскільки останній є неналежним відповідачем по справі.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу державної влади як обов`язкова підстава відповідальності виключається.

Так, на переконання суду, сам лише встановлений судом факт неправомірності накладення на позивача штрафу за частиною першою статті 126 КУпАП, не є самостійною обставиною, яка свідчить як про факт заподіяння позивачу моральної шкоди, а так само і про її пов`язаність саме із оскаржуваною постановою.

У суду відсутні підстави вважати, що у зв`язку із притягненням позивача до адміністративної відповідальності у позивача порушився звичний спосіб життя, мали місце переживання через порушення прав, довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тощо.

За таких обставин, сукупність всіх передумов, з якими закон пов`язує можливість відшкодування моральної шкоди, у даному випадку відсутня, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відсутні.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (опублікована 28.04.2020 року) у справі №543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позову (2022 рік) становило 496,20 грн.

Враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі у сумі 496,20 гривень (судовий збір) підлягають віднесенню на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 288, 293, 294, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ № 055099 від 17 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (Код , адреса: вулиця Троїцька, 20А, Дніпро, Дніпропетровська область, 49101) в дохід держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Наталія ДЮМІНА