Справа № 300/1941/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2023 р. справа № 300/1941/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа Пенсійний фонд України, про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа Пенсійний фонд України, про
визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, виготовленого у паперовій формі.
зобов`язання відповідача вчинити дії щодо заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, шляхом сформування та направлення до Пенсійного фонду України відомостей для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог пункту 1 розділу II Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 №26-1, із зазначенням у заяві на виготовлення пенсійного посвідчення групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), права на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, та видати нове пенсійне посвідчення.
Позовні вимоги тим, що у виготовленому Пенсійним фондом України пенсійному посвідченні серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 в порушення вимог пункту 3 розділу II Порядку 03.11.2017 №26-1 відсутня інформація про встановлену позивачу підгрупу інвалідності "Б", нозологічну форму захворювання (інвалідність з порушенням зору) та права на пільги, встановлені чинним законодавством.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27.04.2023 (а.с.36-38). У відзиві представник відповідача зазначив, що 31.01.2023 позивач звернувся до сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) Головного управління із заявою про виготовлення паперового пенсійного посвідчення, яке позивач особисто отримав 16.02.2023. В ході розгляду повторного звернення позивача встановлено, що у виданому пенсійному посвідчені серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 не вказано підгрупу Б. В телефонному режимі 24.02.2023 спеціалістом сектору обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян позивача повідомлено про необхідність подання нової анкети на виготовлення пенсійного посвідчення із зазначенням підгрупи Б. Станом на 25.04.2023 ОСОБА_1 отримав нове пенсійне посвідчення із зазначенням у ньому підгрупи Б. Звертає увагу на те, що пенсійне посвідчення виготовляється на підставі довідки МСЕК, де зазначається причина інвалідності. У довідці МСЕК Серія 12 ААБ №166688 виданій ОСОБА_2 на підставі акту огляду МСЕК №265 від 04.03.2019, зазначено групу інвалідності перша "Б" та причину інвалідності з 31.01.2019 захворювання пов`язане з проходженням служби в ДКВС, без перегляду. При цьому позивач наполягає на тому, що у пенсійному посвідченні має бути зазначено нозологічну форму захворювання (інвалідність з порушенням зору), право на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті. Однак, будь які інші медичні дані ніж ті, які зазначені у довідці до акту огляду МСЕК у пенсійному посвідченні зазначені бути не можуть. Просить в задоволенні позову відмовити.
Третя особа Пенсійний фонд України правом на подання пояснень щодо позову не скористався.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 04.06.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII.
У період з 04.06.2014 до 31.01.2019 позивач отримував пенсію відповідно до пункту "б"статті 20 Закону №2262-XII як особа з інвалідністю III групи (інвалідність якої настала в період проходження військової служби).
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №166688 від 04.03.2019 позивачу при повторному огляді МСЕК Івано-Франківської області встановлена І група інвалідності, підгрупа "Б" з 31.01.2019, захворювання пов`язане з проходженням служби в КВС, без переогляду. У графі 12 довідки "висновки про умови та характер праці" зазначено - потребує сторонньої допомоги (а.с.13).
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 28.02.2019 висновок спеціаліста (встановлений діагноз) часткова атрофія зорових нервів (а.с.16).
Позивачу видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 у паперовій формі (а.с.11).
Пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 не містить повної інформації про підгрупу інвалідності "Б", нозологічну форма захворювання - інвалідність з порушенням зору.
01.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив вчинити необхідні дії з метою заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, а саме сформувати відомості для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог Порядку від 03.11.2017 №26-1, із зазначенням групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), а також права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (а.с.23, 24).
Відповідач підтвердив, що станом на 25.04.2023 позивач отримав нове пенсійне посвідчень із зазначенням у ньому підгрупи Б.
На переконання позивача відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії щодо заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, шляхом сформування та направлення до Пенсійного фонду України відомостей для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог пункту 1 розділу II Порядку №26-1 від 03.11.2017, із зазначенням у заяві на виготовлення пенсійного посвідчення групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), права на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, та видати нове пенсійне посвідчення.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).
Відповідно до статті 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.
Згідно частини четвертої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.
Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Стратегії модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №672-р, правління Пенсійного фонду України постановою від 03.11.2017 №26-1 затвердило Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії.
Згідно пункту 3 розділу I Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №26-1 від 03.11.2017 (надалі також - Порядок від 03.11.2017 №26-1), у разі якщо пенсійне посвідчення стало непридатним для користування, втрачено, особі призначено інший вид пенсії або змінилися обставини здійснення опіки та піклування (змінився законний представник чи його звільнено від повноважень, поновлено цивільну дієздатність одержувача пенсії тощо), за заявою одержувача пенсії видається нове посвідчення, про що робиться відмітка у пенсійній справі.
Заміна пенсійного посвідчення здійснюється за процедурою, визначеною для виготовлення пенсійного посвідчення. При заміні пенсійного посвідчення одержувач пенсії повертає органу Пенсійного фонду України попередньо видане пенсійне посвідчення за наявності, електронне пенсійне посвідчення - банку, які знищуються відповідним органом Пенсійного фонду України або банком.
Пунктом 2 розділу I Порядку від 03.11.2017 №26-1 визначено, що пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.
Як встановлено, 01.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив вчинити необхідні дії з метою заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, а саме сформувати відомості для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог Порядку від 03.11.2017 №26-1, із зазначенням групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), а також права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (а.с.23, 24).
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На час звернення позивача до суду з даним позовом доказів наявності обставини з подання позивачем заяви на виготовлення пенсійного посвідчення згідно Додатку 1 до Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії (пункт 2 розділу І) учасники справи суду не надали та судом не встановлено наявності такої обставини на час звернення до суду.
При цьому, подана позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 01.03.2023 заява не є заявою на виготовлення пенсійного посвідчення у формі відповідно до вимог пункту 2 розділу I Порядку від 03.11.2017 №26-1 (додаток 1).
З огляду на вищенаведене, оскільки згідно пункту 3 розділу I Порядку від 03.11.2017 №26-1 заміна пенсійного посвідчення здійснюється за процедурою, визначеною для виготовлення пенсійного посвідчення, при цьому учасниками справи не доведено подання позивачем заяви на виготовлення пенсійного посвідчення згідно Додатку 1 до Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, то відповідач не допускав протиправної бездіяльності щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, виготовленого у паперовій формі.
Таким чином відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, виготовленого у паперовій формі.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, шляхом сформування та направлення до Пенсійного фонду України відомостей для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог пункту 1 розділу II Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 №26-1, із зазначенням у заяві на виготовлення пенсійного посвідчення групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), права на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, та видати нове пенсійне посвідчення, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 1 розділу II Порядку від 03.11.2017 №26-1, виготовлення пенсійних посвідчень здійснюється на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення та таких відомостей: 1) реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 2) прізвища, імені та по батькові; 3) дати народження; 4) статі; 5) номера особового рахунку; 6) виду пенсії (за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника, за вислугу років); 7) групи, підгрупи, причини інвалідності із зазначенням у відповідних випадках нозологічних форм захворювань; 8) терміну дії посвідчення.
Отже, виготовлення пенсійного посвідчення здійснюється на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення та, серед інших, відомостей про групи, підгрупи, причини інвалідності із зазначенням у відповідних випадках нозологічних форм захворювань.
Пунктом 3 розділу II Порядку від 03.11.2017 №26-1 визначено, що відомості про групу, підгрупу, причину інвалідності та строк, на який встановлено інвалідність, зазначаються в посвідченні незалежно від виду призначеної пенсії. Особам з порушеннями слуху, зору, опорно-рухового апарату, яким установлено інвалідність та призначено пенсію, у посвідченні після виду пенсії здійснюється відповідний запис (наприклад, "особа з інвалідністю підгрупи Б І групи/загальне захворювання по зору").
Відповідно до матеріалів справи у пенсійному посвідчені серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 року не вказано підгрупу Б та нозологічної форми захворювання по зору (а.с.11).
При цьому, відповідач підтвердив, що станом на 25.04.2023 позивач отримав нове пенсійне посвідчення із зазначенням у ньому підгрупи Б.
Отже, оскільки станом на 25.04.2023 позивач отримав нове пенсійне посвідчення із зазначенням у ньому підгрупи Б, то заміна пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 відбулася.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 Кодексу адміністративного України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В даному випадку спірною є бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, виготовленого у паперовій формі - основна вимога, та похідна вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, шляхом сформування та направлення до Пенсійного фонду України відомостей для виготовлення позивачу пенсійного посвідчення у паперовій формі відповідно до вимог пункту 1 розділу II Порядку від 03.11.2017 №26-1, із зазначенням у заяві на виготовлення пенсійного посвідчення групи, підгрупи, причини інвалідності, нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), права на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті, та видати нове пенсійне посвідчення.

Водночас, суд звертає увагу, що в даному спорі позивач, оскаржуючи бездіяльність відповідача не обґрунтовує таку бездіяльність незазначенням у пенсійному посвідченні серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 нозологічної форми захворювання (інвалідність з порушенням зору), права на пільги, встановлені чинним законодавством України, в тому числі права на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорт, а просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення.

При цьому, просив суд зобов`язати відповідача вказати в заміненому посвідченні певні відомості та обґрунтовує підстави їх зазначення.

Судом встановлено, що враховуючи факт здійснення заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, про що вказує відповідач у відзиві на позов, відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити заміну пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не вчинення дій для заміни пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2023, крім того, відповідач підтвердив, що станом на 25.04.2023 позивач отримав нове пенсійне посвідчення, то похідна вимога зобов`язального характеру не підлягає задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), третя особа Пенсійний фонд України (, вул. Бастіонна, 9, м. Київ-14, 01601), про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.