Справа № 420/5648/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5648/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про наявність підстав для його звільнення з військової служби за пп. «ґ» п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи. При цьому, абзацом 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності, що є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того, чи така особа потребує постійного догляду.

Тому, на думку позивача, відповідач допустив протиправні дії щодо незвільнення його з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Ухвалою від 27.03.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

10.04.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, зокрема, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про наявність підстав на звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки аналіз Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" показує, що відповідно до абзацу 5 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 - підставою для звільнення є, в тому числі, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи", при цьому, дружина позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що Шевченківським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки взято ОСОБА_1 на військовий облік 22.03.2022 року та призвано на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 №69/2022, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 (а.с. 28).

Згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2022 року №305 (по стройовій частині) позивача зараховано до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стриманню збройної агресії Російської Федерації з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 45).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.08.2022 року, одружений з ОСОБА_2 (а.с. 22-23).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №337240 від 16.02.2022 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства. Дата чергового переогляду - 25.10.2023р. (а.с. 24).

25.01.2023 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 на ім`я командира взводу забезпечення батальйону морської піхоти 2 військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (а.с. 13-14).

До вказаного рапорту, серед іншого, додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25.08.2022 року та копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №337240 від 16.02.2022 року, яка підтверджує, що його дружина ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи з дитинства.

Листом від 06.03.2023 року військова частина НОМЕР_1 запропонувала ОСОБА_1 особисто прибути до стройової частини штабу військової частини НОМЕР_1 та звернутися з рапортом, попередньо погодженим з безпосереднім командиром підрозділу, в якому він проходить військову службу, з наданням належним чином завірених копій документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби за мобілізацією, в порядку, передбаченому чинним законодавством. Вказаним листом також повідомлено, що вивченням долучених документів до вищевказаного рапорту встановлено наявність у позивача підстав для звільнення з військової служби за мобілізацією відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 43-44).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Як зазначено у рапорті ОСОБА_1 від 25.01.2023 року, враховуючи перебування на бойових завданнях, він змушений подати даний рапорт безпосередньо на адресу військової частини НОМЕР_1 поштою.

Суд бере до уваги, що даний рапорт адресований безпосередньому командиру позивача (командиру взводу), що відповідає приписам ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Тому, враховуючи перебування позивача у складі підрозділу, що виконує бойове завдання, зазначений рапорт, що надійшов на адресу постійної дислокації військової частини, мав бути переданий по команді посадовій особі, якій він адресований, для вирішення порушеного військовослужбовцем питання.

Посилання відповідача у листі від 06.03.2023 року № 182/1603 на те, що є незрозумілим надіслання цього рапорта поштою з м.Львів, суд вважає безпідставним, оскільки з адвокатського запиту від 28.02.2023 року № А3/38/02-23 вбачається, що аналогічний рапорт було подано позивачем за місцем служби, однак він не був розглянутий у встановленому порядку (а.с.38-39).

Зазначена обставина свідчить про те, що надіслання рапорта від 25.01.2023 року поштою на адресу військової частини НОМЕР_1 було вимушеним заходом з боку позивача через нерозгляд його попереднього рапорту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо невирішення по суті рапорту позивача.

Твердження відповідача у листі від 06.03.2023 року № 182/1603 про необхідність надання позивачем належним чином засвідчених копій документів, що підтверджують підстави для звільнення, суд також вважає необгрунтованими, оскільки зі змісту рапорта позивача вбачається, що до рапорта ним були додані копії усіх документів, засвідчених нотаріально.

Щодо суті порушеного позивачем у рапорті питання слід зауважити, що відповідач у листі від 06.03.2023 року № 182/1603, адресованому позивачу, погоджується з наявністю передбачених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону Закону №2232-XII підстав для звільнення позивача з військової служби, виходячи з доданих до рапорту документів.

За таких обставин, заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо відсутності у позивача підстав для звільнення, суперечать змісту листа командира військової частини НОМЕР_1 , а також суперечать приписам вищенаведеної норми Закону №2232-XII

Суд зазначає, що аналіз даної норми (підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону Закону №2232-XII) дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав:

1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, доводи відповідача у відзиві ґрунтуються на невірному тлумаченні норми закону, що регулює спірні відносини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, оскільки його дружина є особою з інвалідністю, і наявність такої підстави для звільнення визнавалася відповідачем у листування з позивачем.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невирішення у встановленому законом порядку рапорту позивача, а протиправні дії з боку відповідача відсутні. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягає, та з метою ефективного захисту порушених прав позивача відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача.

При цьому, оскільки у відповідача є лише один варіант правомірної поведінки з вирішення рапорту позивача (оскільки відмова у звільненні позивача є протиправною), вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю - підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з урахуванням відсутності протиправних дій з боку відповідача.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір сплачено ним помилково, а тому підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.01.2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів