Справа № 580/6456/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

14 червня 2023 року справа № 580/6456/22

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання незаконним розпорядження та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження №4 від 02.12.2021 Уманського міськрайонного суду Черкаської області;

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду Черкаської області щодо видачі розпорядження №4 від 02.12.2021 про передачу цивільної справи №705/3380/20 до Христинівського районного суду Черкаської області не повноважною особою;

- зобов`язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області організувати роботу суду для забезпечення передачі справи №705/3380/20 повноважною особою.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві десятиденний строк, з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання незаконним розпорядження та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2023 ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що суди попередніх інстанцій передчасно ухвалили оскаржені судові рішення без дослідження питання перебування даного спору у площині публічно-правових відносин та належності його розгляду в порядку адміністративного судочинства, що в даному випадку є визначальним для правильного вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 .

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справа призначена судді Тимошенко В.П.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суддя зазначає таке.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 171 КАС України перебачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Як встановлено судами та підтверджується змістом позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом слугувала її незгода з розпорядженням в. о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області про направлення цивільної справи № 705/3380/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства Уманське РЕУ-3 про захист прав споживачів для розгляду до Христинівського районного суду Черкаської області, як найбільш територіально наближеного до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Передумовою видання оспорюваного розпорядження, слугувало те, що в Уманському міськрайонному суді Черкаської області здійснюють правосуддя сім суддів, які не можуть брати участь у розгляді указаної цивільної справи з поважних причин (судді Єщенко О. І., Годік Л. С., Гудзенко В. Л., та Піньковський Р. В. були відведені, що виключає можливість розгляду кожним з них указаної цивільної справи; суддя Горячківська Л. В. відсторонена від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності; суддя Гончарук В. М. не має повноважень на розгляд справ у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну перебування на посаді; суддя Білик О. В. перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною). Таким чином є неможливим утворити новий склад суду для розгляду вказаної справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи.

Частиною четвертою статті 31 ЦПК України визначено, що передача справи з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі розпорядження голови суду на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Відтак, у випадку задоволення відводів та неможливості утворити новий склад суду з інших поважних підстав ЦПК України передбачає процедуру передачі справи за підсудністю до іншого суду і такі процесуальні повноваження покладені на голову суду.

В даному випадку голова суду (в.о. голови суду) не здійснює повноваження, пов`язані з реалізацією публічної влади, а реалізує обов`язок визначений процесуальним законом з метою забезпечення дотримання права на судовий захист особи, яка звертається до суду.

При цьому, якщо позивач вважає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, то вона повинна захищати свої права шляхом подання апеляційної скарги на відповідне судове рішення у цивільній справі, а не шляхом звернення за судовим захистом в порядку адміністративного судочинства про оскарження розпорядження голови суду щодо передачі справи за підсудністю.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заяви № 17160/06 та № 35548/06).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно, ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно, ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Отже, даний спір знаходиться поза площиною публічно-правових відносин, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому Суд зауважує, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 13 березня 2019 року у справі №9901/947/18.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 не підлягають окремому розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий правовий підхід відповідає усталеній судовій практиці у спорах з подібними правовідносинами, сформованій Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/110/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 1540/4005/18.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2023 року у справі № 580/2605/22 та постанові Верховного Суду від 31.05.2023 у справі №580/6546/22.

Отже, згідно заявлених позовних вимог, відповідач у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції в розумінні КАС України, внаслідок прийняття Уманським міськрайонним судом спірного розпорядження спір відсутній.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання незаконним розпорядження та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження не допускається.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО