Справа № 520/12664/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15.06.2023 р. справа №520/12664/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденко А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач №1, владний суб`єкт №1, орган публічної адміністрації №1, ГУ №1, Управління №1); Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі за текстом - відповідач №2, владний суб`єкт №2, орган публічної адміністрації №2, ГУ №2, Управління №2)
провизнання бездіяльності протиправною та спонукання до перерахунку пенсії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та скасувати Рішення від 08.03.2023 року №78 відділу перерахунків пенсії №5 Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсію за віком з 01.03.2023 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2020, 2021 та 2022 роки у розмірі 12236 грн. 71 коп. з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не отримує пенсію у належному розмірі.

Відповідач №1 із поданим позовом не погодився, пославшись на те, що розмір пенсії заявнику обчислений правильно (із використанням показника середньої заробітної плати за 2014-2016р.р.), виплата пенсії проведена у повному обсязі.

Відповідач №2 із поданим позовом не погодився, пославшись на те, що розмір пенсії заявнику обчислений правильно (із використанням показника середньої заробітної плати за 2014-2016р.р.), виплата пенсії проведена у повному обсязі.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник до 02.03.2023р. отримувала від ГУ ПФУ в Харківській області пенсію у порядку Закону України "Про державну службу".

02.03.2023р. заявником було подано звернення визначеного законодавством формуляру з приводу призначення пенсії у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із використанням показника середньої заробітної плати у народному господарстві за 2020-2022рр.

Дане звернення за правилом екстериторіальності було передано для розгляду по суті до ГУ ПФУ у м. Києві.

Доказів існування у ГУ ПФУ в Харківській області обов`язку вчинення за цим зверненням будь-якого управлінського волевиявлення учасниками спору до матеріалів справи не подано.

За цим зверненням суб`єктом владних повноважень - ГУ ПФУ у м. Києві було вчинено відмову, оформлену рішенням від 08.03.2023р. о/р 78.

Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу призначення пенсії за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із використанням показника середньої заробітної плати у народному господарстві за 2020-2022рр., заявник звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення.

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно з ст.2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, призначення пенсії за вислугу років було передбачено саме нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За змістом ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначенні до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Частиною 2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відносно якої спір у даній справі відсутній,

За приписами ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З положень наведених норм закону слідує, що ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано випадок переведення громадянина з одного виду пенсії, призначеної у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на інший вид пенсії, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Саме у даному випадку, показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17(2-а/314/33/2017), від 31 березня 2020 року у справі №348/1296/17, від 17 червня 2021 року по справі № 440/3786/18.

У спірних правовідносинах пенсія була призначена заявнику у порядку Закону України "Про державну службу".

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що у даному конкретному випадку найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли під час обчислення розміру вперше призначеної у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії за віком слід використовувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три попередніх календарних роки до події звернення за призначенням пенсії за віком вперше.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 29.11.2022р. у справі №560/4589/21: 1) пенсія державного службовця є різновидом пенсії за віком, оскільки на її призначення мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку; 2) первісне призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про державну службу» та подальше призначення призначення пенсії за віком у порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є переведенням на той самий вид пенсії (за віком), хоча й за нормами іншого закону; 3) за правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 577/2576/17, та Верховного Суду, висловленими у постановах від 31 липня 2019 року у справі № 720/208/17, від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17, від 18 серпня 2020 року у справі № 263/6611/17 первинне призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та подальше переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із іншими підставами та порядком призначення пенсії означає випадок призначення пенсії за віком вперше, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії у межах одного закону, а тому при обчисленні пенсії необхідно застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Визначаючись з приводу реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення, суд зазначає, що за загальним правилом з огляду на положення п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти - письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти - вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти - ухилення від виконання обов`язку, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти оформлене офіційним письмовим документом - листом відхилення прохання/звернення приватної особи.

У спірних правовідносинах Відповідачем №1 жодної управлінської функції не реалізовувалось і таким обов`язком саме цей суб`єкт владних повноважень не обтяжувався, позаяк за правилами екстериторіальності компетентним суб`єктом права було визначено інший самостійний і незалежний терорган системи ПФУ - ГУ ПФУ у м. Києві.

Тому відносно звернення заявника у спірних правовідносинах Відповідач №1 жодних обов`язків та повноважень не має, учасником спірних правовідносинах в цій частині не є, компетенцією на вирішення будь-якого питання з кола порушених заявником не наділений.

Тому у позові до ГУ ПФУ в Харківській області належить відмовити у повному обсязі.

Відповідачем №2 було реалізовано управлінську функцію у спосіб вчинення відмови у формі рішення, а не у спосіб вчинення бездіяльності.

Тому за епізодом визнання протиправною бездіяльності у позові належить відмовити через відсутність події вчинення відповідачем №2 саме такої форми управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт - відповідач №2 не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, оскільки вдався до підміни правової категорії "призначення пенсії" правовою категорією "переведення на інший вид пенсії" та безпідставно поширив на спірні правовідносини дію положень ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тому позов в частині визнання протиправним і скасування оскарженого рішення ГУ ПФУ у м. Києві належить задовольнити.

Вирішуючи спір за епізодом обтяження суб`єкта владних повноважень обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення - призначити пенсію, суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Звідси слідує, що виконання суб`єктом владних повноважень при вчиненні управлінського волевиявлення всіх визначених законом умов (тобто надання власної юридичної оцінки усім юридично значимим факторам або визнання юридично значимих обставин) та відсутність підстав для застосування свободи адміністративного розсуду (дискреції) призводять до правомірності обтяження органу публічної адміністрації вдатись до прийняття конкретного рішення за матеріалами звернення зацікавленої приватної особи.

Оскільки у даному конкретному випадку адміністративний орган не виконав усіх управлінських дій, необхідних доказів не зібрав, оцінку таким доказам не надав, суджень з приводу цих доказів у тексті письмової відмови не виклав, то суд не знаходить підстав для обтяження пенсійного органу обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення з приводу призначення пенсії за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із використанням показника середньої заробітної плати у народному господарстві за 2020-2022р.р. - "12.236,71грн.", а натомість вважає за необхідне застосувати абз.1 ч.4 ст.245 КАС України та обтяжити Відповідача №2 обов`язком повторно вирішити по суті питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 08.03.2003року №78.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно вирішити по суті заяву ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) від 02.03.2023р. з приводу призначення пенсії у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із використанням показника середньої заробітної плати у народному господарстві за 2020-2022р.р. з урахуванням висновків рішення суду по справі №520/12664/23.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (ідентифікаційний код - 42098368; місцезнаходження - вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко