Справа № 440/3348/23
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/3348/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2023 року Головне управління ДПС у Полтавській області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якій просить стягнути податковий борг з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в сумі розміром 31248,92 грн (тридцять одна тисяча двісті сорок вісім гривень 92 копійки) з єдиного податку з фізичних осіб на розрахунковий рахунок №UА0016719, одержувач ГУК у Полт.обл./тг м.Полтава/18050400, , банк одержувача Казначейство України (ЕАП).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на несплату відповідачем в строки, визначені податковим законодавством, узгодженої суми податкових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 31248,92 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/3348/23 за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія ухвали від 03.04.2023 направлялася ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з повідомлення про вручення, який повернувся до суду без вручення з відміткою відділу поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

За приписами статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Виходячи з приписів вказаної норми, суд вважає повістку такою, що вручена відповідачу належним чином.

Правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

А відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 12.06.2015 зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису про фізичну особу-підприємця в ЄДР НОМЕР_2 . ФОП ОСОБА_1 взятий на облік в контролюючому органі як платник податків.

Відповідно до пункту 291.3. статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники:

а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків;

б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог:

здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж;

провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси;

не використовують працю найманих осіб;

членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України;

площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше двох гектарів, але не більше 20 гектарів.

Відповідно до пунктів 293.1 та 293.2 статті 293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - не більше 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму;

2) для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень статті 298 Податкового кодексу України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до заяви ФОП ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування, поданої ним до контролюючого органу 17.06.2015 останнього переведено на ІІ групу платників єдиного податку, ставка єдиного податку для якої складає 20% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 25,13 гривні.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 28,31 гривні.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 36,11 гривні.

Враховуючи викладене, розмір єдиного податку з фізичних осіб за видом діяльності для відповідача, як фізичної особи-підприємця та платника єдиного податку ІІ групи на 2019 рік становив 834,60 грн, на 2020 рік становив 944,60 грн, на 2021 рік становив 1200,00 грн щомісячно.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем єдиний податок з фізичних осіб у період з вересня 2019 по вересень 2021 року в повному обсязі не сплачувався.

Станом на момент розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб за вказаний період в загальній сумі 25034,02 грн, а саме: за період з 20.09.2019 по 20.12.2019 в сумі 2898,82 грн (зменшено за рахунок переплати на суму 439,58 грн), за період з 20.01.2020 по 20.12.2020 в сумі 11335,20 грн, за період з 20.01.2021 по 20.09.2021 в сумі 10800,00 грн.

Поряд з цим, 12.02.2020 контролюючим органом проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за серпень 2017 року - січень 2020 року ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №32006/16-31-50-33/ НОМЕР_1 від 12.02.2020.

За висновками акту перевірки встановлено несвоєчасну сплату грошового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за серпень 2017 року - січень 2020 року, чим порушено пункт 295.1 статті 295 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010.

На підставі висновків вказаного акту контролюючим органом 17.03.2020 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким відповідачу визначено суму штрафних санкцій за платежем "єдиний податок з фізичних осіб" у розмірі 6214,90 грн.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення вказаного податкового повідомлення-рішення) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Податкове повідомлення-рішення від 17.03.2020 № було направлене засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення) на адресу відповідача та повернуте до контролюючого органу без вручення (на конверті мається позначка "за закінченням строку зберігання"). З огляду на зазначені вище положення Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків.

Пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Доказів здійснення відповідачем передбаченої пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України процедури адміністративного оскарження вказаного вище податкового повідомлення-рішення, а також його оскарження до суду судом не виявлено.

Таким чином, штрафні санкції, визначені вказаним податковим повідомленням-рішенням є узгодженими.

Відтак, суд не знаходить правових підстав та фактичних даних для висновку про те, що зазначене вище податкове повідомлення-рішення порушує права та охоронювані законом інтереси ФОП ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин і тому не створює для неї обов`язку виконати його владні приписи у частині сплати штрафних санкцій.

За матеріалами справи заборгованість відповідача за податковим повідомленням-рішенням від 17.03.2020 № складає 6214,90 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по єдиному податку з фізичних осіб наразі складає 31248,92 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, сума зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 31248,92 грн правомірно віднесена контролюючим органом до складу податкового боргу відповідача з цього виду податків.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення податкової вимоги) у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

17.02.2022 контролюючим органом відносно відповідача винесено податкову вимогу форми "Ф" №0-1601, яка направлялася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернулася відправнику із зазначенням причини невручення - "за закінченням строку зберігання".

В силу положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України вимога вважається врученою відповідачу.

Доказів оскарження податкової вимоги від 17.02.2022 №0-1601 в адміністративному та/або у судовому порядку до суду не надано.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Податковий борг ФОП ОСОБА_1 з часу направлення податкової вимоги форми від 17.02.2022 №0-1601 до часу звернення контролюючого органу до суду з цим позовом про стягнення податкового боргу не переривався, що підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків відповідача.

Докази повної оплати чи погашення відповідачем в інший спосіб спірної суми боргу в матеріалах справи відсутні. Натомість, наявні у матеріалах справи облікові картки особових рахунків відповідача по єдиному податку з фізичних осіб свідчать про наявність у останньої податкового боргу з цього виду податку у загальному розмірі 31248,92 грн.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Полтавській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код ВП 44057192) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 31248,92 грн (тридцять одна тисяча двісті сорок вісім гривень дев`яносто дві копійки) на розрахунковий рахунок №UА0016719, одержувач ГУК у Полт.обл./тг м.Полтава/18050400, , банк одержувача Казначейство України (ЕАП).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава