Справа № 420/7816/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7816/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління МВС України в Одеській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Одеській від 03.01.2023 р. № lo/с щодо не зарахування до вислуги років ОСОБА_1 до календарної вислуги років вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби.

- зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області видати наказ по особовому складу про зарахування до календарної ОСОБА_1 вислуги років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби, а саме: 25 років 9 місяців 8 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в листопада 2015 року його звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з вислугою понад 25 років. В той же час відповідачем направлено до ГУ ПФУ в Одеській області документи з вислугою 24 роки, оскільки Головним управлінням МВС України в Одеській області не зарахувало до календарної вислуги років вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби. Вказане стало підставою для звернення до суду і рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. у справі № 420/8257/22 позов задоволено та зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяця служби. На виконання даного рішення відповідач видав наказ № 1о/с від 03.01.2023 р., відповідно до якого при зарахуванні позивачу додаткової вислуги замість збільшення календарної вислуги фактично відповідач здійснив її зменшення до 24 років 11 місяців 06 днів. Зарахування пільгової вислуги 1 рік за півтора не може призвести до зменшення вислуги років. На пільгових умовах позивачу підлягає зарахуванню 1 рік 1 місяць 14 днів + 1/2 або 6 місяців 29 днів. Вислуга позивача має складати після перерахунку 25 років 02 місяці 09 днів + 6 місяців 29 днів = 25 років 9 місяців 8 днів. Тобто спірний наказ виданий на нелегітимній підставі та з ігноруванням висновків Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. у справі № 420/8257/22.

Ухвалою від 13.04.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Станом на 13.06.2023 р. відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ч.1 ст.370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 статті 372 КАС України визначено що, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Положеннями ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р. (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 р. у справі "Горнсбі проти Греції", п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява № 22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14.10.2010 р., яке набуло статусу остаточного 14.01.2011 р.).

Судом встановлено, що в обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок не зарахування відповідачем до вислуги років вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби, звернувся до суду з позовом про визнання таких дій протиправними. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. у справі № 420/8257/22 визнано протиправною відмову Головного управління МВС України в Одеській області від 10.05.2022 р. № 9/2354 щодо не зарахування до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби та зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби. В той же час, відповідач на виконання рішення суду видав наказ від 03.01.2023 р. № 1о/с, відповідно якого не збільшив вислугу років, а навпаки зменшив. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, в позовній заяві позивач фактично висловлює незгоду з діями Головного управління МВС України в Одеській області, вчиненими на виконання рішення суду по справі № 420/8257/22.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. по справі № 420/8257/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 р.:

- визнано протиправною відмову Головного управління МВС України в Одеській області від 10.05.2022 р. № 9/2354 щодо не зарахування до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби;

- зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби.

При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено, що "позивачу при призначенні пенсійного забезпечення у пільговому обчисленні має зараховуватись період служби з 17 серпня 1992 року по 01 жовтня 1993 року, при визначенні вислуги років для призначення пенсії, відповідач зобов`язаний був зарахувати на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця час проходження служби. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відмова Головного управління МВС України в Одеській області від 10.05.2022 р. № 9/2354 щодо не зарахування до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби є протиправною, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 вислугу років у пільговому обчисленні за період з 17.08.1992 р. по 01.10.1993 р. з розрахунку один місяць служби за півтора місяці служби".

Разом з тим, наказом від 03.01.2023 р. № 1о/с, який оскаржується у даній справі, Головне управління МВС України в Одеській області внесло зміни до наказу ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 р. № 1385 о/с "По особовому складу", а саме: стосовно звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (С-648971), інженера зв`язку штабу Южненського МВ ГУМВС України в області, зокрема слова та цифри "Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні 25 років 02 місяці 09 днів" замінити словами та цифрами "Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні 24 роки 04 місяці 14 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 11 місяців 06 днів".

Підставою прийняття цього наказу зазначено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 р. по справі № 420/8257/22 та лист ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області від 08.12.2022 р. № 40/315.

Тобто, звертаючись з даним позовом, позивач фактично просить суд зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області належним чином виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/8257/22.

З системного аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

З урахуванням наведеного, суд вважає що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 816/2016/17, від 21.11.2019 р. у справі № 802/1933/18-а, від 06.02.2019 р. у справі № 816/2016/17, від 08.12.2020 р. у справі № 540/326/20.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржений наказ (дії) відповідача прийнятий (вчинені) на виконання судового рішення у справі № 420/8257/22 можуть бути оскаржені тільки відповідно до ст.383 КАС України, а не шляхом подання нового позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справі № 420/8257/22, але на стадії виконання рішення суду під час його практичної реалізації, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.238, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Суддя О.І.Бездрабко

.