Справа № 480/2646/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
15 червня 2023 року Справа № 480/2646/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , який є директором Куянівського торгово-комунального підприємства, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Білопільської міської ради, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства, шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля».
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. На виконання зазначеної ухвали позивачем усунуто недоліки, приведено позовну заяву у відповідність до вимог ст. ст. 160, 161 КАС України та надано уточнення позовних вимог.
Так, з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить суд визнати протиправними та скасувати пункти 3 та 6 (стосуються реорганізації Куянівського торгово-комунального підприємства) рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства, шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля».
Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Оскаржуване рішення прийнято з посиланням на статтю 19 Конституції України, п.30 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 104-107 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», з метою раціонального використання бюджетних коштів і вдосконалення потреб громадян, створення оптимальних умов для надання комунальних послуг.
Позивач, вважаючи вказане рішення в оскаржуваній частині протиправним, зазначає, що воно прийняте з порушенням процедури, передбаченої Регламентом Білопільської міської ради VIII скликання та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Щодо права на оскарження вказаного рішення, позивач зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Звертає увагу суду на те, що оскаржуване рішення прийняте міською радою не у відповідності до норм чинного законодавства, є протиправним і незаконним та таким, що підлягає скасуванню, порушує охоронюване законом (ст.43 Конституції України) право позивача на працю, що впливає на його фінансовий стан, оскільки він має на утриманні трьох дітей. Окрім того, зазначає, що 07.02.2023 його повідомлено про можливе вивільнення.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
За змістом статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
За статтею 59 ГК України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.
Також відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (крім установ, які не можуть бути перетвореними. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами (частина перша статті 110 ЦК України); дані про рішення щодо припинення юридичної особи належать до відомостей, які вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі відповідних заяв (пункт 27 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").
Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Згідно з пунктом 30 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого в процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання в концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності територіальної громади.
Таким чином, засновником та власником корпоративних прав підприємства комунальної форми власності є територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада.
Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Отже, до компетенції ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Як встановлено з матеріалів справи позивач оскаржує п.3 та п.6 рішення Білопільської міської ради від 26.01.2023 № 802 «Про реорганізацію сільського комунального підприємства «Світанок», комунального підприємства «Воронівське-2007», Куянівського торгово-комунального підприємства, шляхом їх приєднання до комунального підприємства «Водоканал Білопілля».
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Куянівське торгово-комунальне підприємство є окремою юридичною особою з усіма атрибутами, передбаченими чинним законодавством України для юридичних осіб, ідентифікаційний код - 32444140. Засновником комунального закладу є Білопільська міська рада. Куянівське торгово-комунальне підприємство знаходиться в комунальній власності Білопільської міської ради, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник Куянівського торгово-комунального підприємства, у зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача від 26.01.2023 № 802 (в оскаржуваній частині), у даному випадку, не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника (засновника) комунальної установи, необхідним для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності та реорганізації цих закладів.
Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 по справі № 813/1232/18, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2020 у справі №480/1887/19, від 01.07.2020 по справі № 580/1670/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 260/91/19.
Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.09.2020 у справі № 260/91/19 зазначила, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень ради та є розпорядчим документом щодо власності територіальної громади, який передбачає індивідуалізовані приписи щодо ліквідації конкретної юридичної особи.
Відтак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.09.2020 по справі № 260/91/19 прийшла до висновку, що такі спори є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.
Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні обласних рад, не може бути розглянуто за правилами КАС.
Суд прийшов до переконання про наявність підстав для закриття провадження в цій справі, оскільки спір у справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Щодо наголошення позивачем на його трудові інтереси, суд зазначає, що вказані доводи виходять за межі публічно-правового спору, та можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства у разі порушення прав позивача.
Вищевказані висновки суду узгоджуються з висновками Другого апеляційного адміністративного суду, які викладені у постанові від 08.05.2023 у справі №480/3490/22.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За правилами статті 239 КАС України - у разі якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом першим частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України - про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 22.03.2023 (а.с.7).
За змістом частини другої статті 238 КАС України в разі закриття провадження у справі суд постановляє відповідну ухвалу, якою, серед іншого, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Водночас згідно з п. 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
З огляду на викладене і зважаючи на прийняття судом рішення про закриття провадження у цій справі з підстав, передбачених п. 8 частини 1 статті 238 КАС України, суд доходить висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 238, 242, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд ,-
У Х В А Л И В:
Провадження у справі № 480/2646/23 за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.
Роз`яснити позивачу, що спір, який пов`язаний з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, а спір щодо трудових правовідносин позивача, пов`язаних з перебуванням його на посаді директора Куянівського торгово-комунального підприємства, повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Повернути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з бюджету судовий збір, сплачений при зверненні до суду згідно квитанції від 22.03.2023 у розмірі 1073,60 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя С.М. Глазько