Справа № 296/7452/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/7452/22

Головуючий у 1-й інстанції: Анциборенко Н.М.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

13 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП України про скасування постанови і визнання протиправними дій інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України щодо складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 №690266 від 21.10.2022; визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО 18 №690266 від 21.10.2022 про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.10.2022 року о 15:00 год. у м.Житомирі по вулиці Селецькій, 5 позивач керував транспортним засобом і під час перевірки документів було встановлено, що позивач не був пристебнутий ременем безпеки і керував транспортним засобом не маючи права керування, чим порушив п.п.2.1. "а", 2.3. "в" ПДР України.

Зазначав, що інспектор в порушення ст.268 КУпАП України відмовив позивачу у задоволенні клопотання щодо ознайомлення його з доказами вчиненого правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме доказів того, що позивач був не пристебнутий ременем безпеки керуючи транспортним засобом. Натомість він був пристебнутим ременем безпеки коли керував транспортним засобом про що повідомляв інспектора, однак, інспектор не звертав уваги на його пояснення.

Вказував, що інспектор відмовив у задоволенні його клопотання - надати письмові пояснення, а також відмовив надати у порядку ст.59 Конституції України та 268 КУпАП безкоштовну правову допомогу.

Щодо посвідчення водія, то позивач зазначив, що відповідно до ст.ст.12-1, 20 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" у період дії військового стану та протягом року з дня припинення або скасування дії військового стану особа допускається до керування транспортним засобом за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортним засобом відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Позивач повідомляв поліцейських про постанову, однак, поліцейські не бажають її виконувати та дотримуватися, тому винесли постанову про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Вважає дії інспектора щодо складення та винесення постанови протиправними, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у позивача наявне посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке дійсне з 31.05.2018 року по 31.05.2020 року (а.с.18).

21.10.2022 року заступником командира роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Зубчуком А.М. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №690266 у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн. за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП, а саме за те, що позивач 21.10.2022 о 15 год. 00 хв. в м.Житомирі по вулиці Селецька, 5 керував транспортним засобом не пристебнутий ременем безпеки та під час перевірки документів, як встановлено, не мав права на керування транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1"а"; 2.3. "в" ПДР України (а.с.17).

На підтвердження правомірності дій та постанови представник відповідача подав до суду диск з відеозаписом (а.с.52).

Крім того, представником відповідача зазначено, що відповідно до постанови заступника командира роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Зубчука А.М. серії ДПО18 № 690266 від 21.10.2022 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови 21.10.2022 в м.Житомир, вул. Селецька, 5 водій, керуючи транспортним засобом «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 , був не пристебнутий ременем безпеки, а також при перевірці документів не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 "а" та п.2.3 "в" Правил дорожнього руху України.

Під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 інспекторами встановлено, що його посвідчення водія серії НОМЕР_1 дійсне з 31.05.2018 року по 31.05.2020 року, іншого посвідчення водія ОСОБА_1 не пред`явив.

Обміну посвідчення водія, яке видано вперше, як того вимагають п.25-1 та 28 Постанови КМУ від 08.05.1993 №340 "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" здійснено не було ще з 2020 року.

Інспектором встановлено, що позивач 21.10.2022 в м.Житомир, вул.Селецька, 5 керував транспортним засобом «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 , та при перевірці документів не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1 "а" Правил дорожнього руху України.

Тому відносно ОСОБА_1 застосовано стягнення за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч.2 ст.126 КУпАП.

Також відповідач зазначив, що позивач 06.08.2022 вже притягався до адміністративної відповідальності з аналогічних підстав, а саме 06.08.2022 в м. Житомирі по вул. Вокзальна, 1 керував транспортним засобом "Renault Megane", номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом (порушив п.2.1 "а" ПДР України).

Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його дій та постанови протиправними, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року №3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Положеннями частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" регламентовано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив ч.2 ст.126 КУпАП у відповідності до якої, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, з матеріалів справи встановлено, що під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 інспекторами було встановлено, що його посвідчення водія серії НОМЕР_1 дійсне з 31.05.2018 року по 31.05.2020 року.

У зв`язку із цим працівники поліції дійшли висновку, що позивач не має права керувати транспортним засобом, оскільки закінчився термін дії посвідчення водія.

Однак, приймаючи оскаржувану постанову поза увагою, як працівників поліції, так і суду першої інстанції залишилися норми Постанови КМУ №184 від 03 березня 2022 року, зі змісту якої слідує, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Оскільки норми даної постанови є діючими на даний час, тому позивач мав право керувати транспортним засобом, незважаючи на те, що мав національне посвідчення водія України, видане йому вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

У такому випадку в діях водія відсутній склад правопорушення передбачений ч.2 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому, за порушення п.2.1 "а" ПДР України, яке мало місце 06.08.2022 року з аналогічних підстав ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності, а справу провадженням закрито (справа №296/4995,22 від 28.02.2023).

Надаючи оцінку порушенню позивачем вимог п.2.3 "в" ПДР України колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язано учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.2.3 "в" ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно з ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що на підтвердження вчинення позивачем порушення вимог п.2.3"в" ПДР України відповідачем надано лише відеозапис процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте самого факту його вчинення на відео не зафіксовано.

Відповідно до ч.2 ст.16, ч.1 ст.18 Закону України "Про дорожній рух" під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, водій і пасажири зобов`язані бути пристебнутими. Проте, на відеозаписі відображено, що поліцейські підійшли до автомобіля, що вже не рухався. Також, із-за темної пори доби, відеозаписом не підтверджується твердження працівника поліції невикористання водієм паска безпеки або спростування водієм такого твердження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт вчинення позивачем 21.10.2022 порушення вимог п.2.3 "в" ПДР України, не підтверджується належними доказами, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови серії ДПО18 №690266 від 21.10.2022. Яка (постанова), як окремий документ, за відсутності доказів, передбачених ст.251 КУпАП не є доказом вчинення водієм правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дій інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України щодо складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО 18 №690266 від 21.10.2022.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО 18 №690266 від 21.10.2022 про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Сягнути з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048 м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 ) понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.