Справа № 320/4632/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Пономаренко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Справа № 320/4632/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

представника Позивача Демеденка Г.О.,

представника Відповідача Хоржевського Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року у справі

за позовом громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби України

у м. Києві та Київській області

про визнання протиправними та скасування постанови і рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МКМ 010405 від 11.05.2022;

- визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення від 11.05.2022 № 293.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що до 11.05.2022 він не мав можливості звернутися до органів ДМС з приводу продовження раніше виданої йому посвідки на тимчасове проживання в Україні, строк якої закінчився 16.04.2022, оскільки в Україні було введено воєнний стан і певний період часу велися активні бойові дій на території м. Києва та Київської області.

Крім того Позивач зазначав, що він був позбавлений можливості своєчасно звернутися до органів ДМС також через технічні особливості функціонування інформаційно-комунікаційних систем Державної міграційної служби, а саме призупиненням їх функціонування, про що він дізнався з повідомлення прес-служби ДМС від 01.03.2022.

Водночас Позивач звертає увагу на те, що 11.05.2022 він самостійно з`явився до Відповідача з метою продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання на підставі ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме у зв`язку із наявністю зареєстрованого шлюбу з громадянкою України, але в цей же день Відповідачем було вилучено в нього паспорт громадянина Азербайджану та повідомлено про те, що 13.05.2022 йому необхідно з`явитися для отримання постанови про накладання адміністративного стягнення без роз`яснення його прав та без складання акта про вилучення паспорта.

2. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав в Україні за документами, термін дії яких закінчився. Тому, за висновками суду, ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 203 КУпАП.

При цьому, перевіряючи доводи позовної заяви та оскаржувані Позивачем рішення органу ДМС, суд установив, що з 03.03.2022 було відновлено надання адміністративних послуг органами ДМС та запроваджено виконання роботи в дистанційному режимі на період воєнного стану, а також, що з 15.03.2022 відновлено надання адміністративних послуг у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Разом з тим, суд вказав, що Позивачем не надано суду доказів подання письмових звернень до Відповідача до закінчення строку дії посвідки (16.04.2022), а отже порушено покладений на нього обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Крім того суд зазначив, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 010429 від 11.05.2022 убачається, що Позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зокрема, і право користуватися юридичною допомогою адвоката, але ні протокол про адміністративне правопорушення, ні письмові пояснення Позивача від 11.05.2022, ні рішення про його примусове повернення не містять даних про необхідність забезпечення йому права на професійну правничу допомогу.

З приводу доводів Позивача щодо його перебування в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України суд зазначив, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову повністю, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві, та зазначаючи, що він не ухилявся від виконання покладених на нього зобов`язань та не перешкоджав органам ДМС у виконанні покладених на них повноважень, а також не порушував чинне законодавство України, оскільки пропустив строк для звернення щодо продовження посвідки через наявність поважних причин.

Також у своїй скарзі Позивач посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог Інструкції, що в нього було вилучено паспорт без складання будь-яких процесуальних документів, що в постанові про його притягнення до адміністративної відповідальності зазначено відомості, які не відповідають дійсності, а саме щодо його виявлення як порушника за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є адресою його проживання, реєстрації, перебування, а є адресою ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Крім того, на переконання Апелянта, Відповідачем не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. У судовому засіданні представник Позивача апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні з підстав, наведених у скарзі, а також, зокрема зазначив, що суд першої інстанції не врахував ст.ст. 13, 20, 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та постанову КМУ. Представник Позивача наполягав на тому, що означені нормативно-правові акти виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та унеможливлюють його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Представник Відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, зазначивши, що Позивач перебував на території України за відсутності належних правових підстав, оскільки термін дії його посвідки на тимчасове проживання в Україні закінчився і він у жодний спосіб своєчасно не звернувся до органів ДМС з відповідною заявою щодо його продовження.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянином Азербайджанської Республіки .

07.04.2021 Позивач зареєстрував шлюб у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з ОСОБА_3 , актовий запис № 279.

20.04.2021 Позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , орган, що видав 8011, дата закінчення строку 16.04.2022.

Відповідно до довідки № 29038 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

11.05.2022 головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. відібрано пояснення ОСОБА_1 , який повідомив, що він ознайомлений зі змістом ст. 63 Конституції України ознайомлення зі змістом ст. 63 Конституції України (особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом). Зазначено, що положення ст. 63 Конституції України йому зрозумілі, він не потребує послуг перекладача. Про що міститься підпис ОСОБА_1 . По суті заданих йому питань пояснив, що в Україну він прибув 08.02.2021 через ПП «Бориспіль» з приватною метою. На території України він неофіційно підробляє кухарем, має офіційну дружину громадянку України з якою проживає разом в орендованій квартирі за кошти, які отримує від неофіційного підробітку. Після закінчення дозволеного строку перебування, не залишив територію України, оскільки має незакінчені справи, хоча усвідомлював, що цим самим умисно порушує законодавство України. Документи для отримання посвідки не подавав, документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Власного житла не має. До органів міграційної служби для отримання статусу біженця не звертався. Претензій до співробітників міграційної служби не має. Крім того, позивач ОСОБА_2 проставленням свого підпису у відповідних графах, зазначив, що не потребує перекладача, українську мову розуміє.

У цей же день, 11.05.2022, уповноваженою особою головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 010429, відповідно до якого 11.05.2022 о 15:15 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Азейбаржану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився, місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 , за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

У вказаному протоколі зафіксовано, що Позивачу роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Зі змісту протоколу також убачається, що Позивач просить здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі, отримав один примірник проколу, переклад протоколу не потрібен, про що свідчать його підписи у відповідних графах протоколу серії ПР МКМ № 010429.

Того ж дня, 11.05.2022, постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 010405, винесеною заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Петровим П.В., до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

У вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживання за документами, термін дії яких закінчився. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність відсутні. Зазначено, що вказане є порушенням п. 67 Порядку, затвердженого ПКМУ № 322 від 25.04.2018, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Вказана постанова отримана ОСОБА_4 13.05.2022, про що міститься відповідний підпис у графі постанови.

Також, 11.05.2022 головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Зіловою Н.С. прийнято рішення про примусове повернення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано Позивача покинути територію України у термін до 29.05. 2022.

Зазначене рішення затверджено заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області

У вказаному рішенні встановлено, що 11.05.2022 виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за його притягнуто до адміністративної відповідальності.

До вказаного рішення додано розписку від 11.05.2022, в якій зазначено, що громадянина Азербайджану ОСОБА_1 повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Він зобов`язується не пізніше 29.05.2022 залишити територію України. З вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Про право на оскарження в судовому порядку ознайомлений. Копію рішення отримав. Перекладач не потрібен.

9. Позивач, вважаючи вищевказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та рішення про примусове повернення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.08.2013 № 825 (далі - Інструкція № 825), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі - Порядок № 322).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У пункті 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною першою статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій (ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ст. 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 825 особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування.

Згідно з п. 2.1 Інструкції № 825, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявлення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Згідно з частиною першою статті 203 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною нормою закону настає за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У ст.ст. 9, 33 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 245, 248 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Отже, правовою підставою для притягнення для притягнення іноземця до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 203 КУпАП, є проживання іноземця в Україні за документами, термін дії яких закінчився.

12. Разом з тим порушення іноземцем законодавства України є підставою для його примусового повернення до країни походження або третьої країни.

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач порушив регламентовані чинним законодавством правила перебування на території України, а саме у період з 17.04.2022 проживав за посвідкою, термін дії якої закінчився 16.04.2022, до органів ДМС своєчасно не звернувся ані письмово, ані особисто, жодних заяв, клопотань з цього приводу до 11.05.2022 не подавав. Зворотного Апелянтом не доведено.

14. Отже, Позивачем вчинено адміністративне правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваною норм постановою про накладання адміністративного стягнення ПН МКМ 010405 від 11.05.2022, що є достатньою та необхідною правовою підставою для примусового повернення Позивача до країни походження або третьої країни.

15. З огляду на викладене, судова колегія вважає правомірним винесення Відповідачем вказаної постанови та рішення від 11.05.2022 № 293 про примусове повернення Позивача.

16. Доводи Апелянта про те, що він не ухилявся від виконання покладених на нього зобов`язань та не перешкоджав органам ДМС у виконанні покладених на них повноважень, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як відзначалося вище, законодавством чітко визначено обов`язок іноземця звернутися до органів ДМС до закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні у законодавчо визначені строки, але Позивач такий обов`язок не виконав.

17. Твердження Апелянта про те, що він не порушував чинне законодавство України, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище.

18. Доводи Апелянта про те, що він пропустив строк для звернення до органів ДМС щодо продовження терміну дії посвідки на проживання в Україні через наявність поважних причин, а саме введення воєнного стану, бойові дії в м. Києві та Київській області та особливий режим роботи Відповідача, судова колегія до уваги не приймає, оскільки у період, зокрема з 01.04.2022, м. Києві та Київській області не був віднесений до зони активних бойових дій, а з 15.03.2022 робота ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області була відновлена.

При цьому у контексті аналізу доводів Апелянта та доводів його представника, наведених у судовому засіданні, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 у період з 16.03.2022 (тобто після відновлення роботи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) до 11.05.2022 не звертався до Відповідача з приводу подальшої легалізації його перебування на території України в жодний спосіб, зокрема засобами поштового зв`язку.

Причини означеної бездіяльності ОСОБА_1 представник Апелянта суду пояснити не зміг та жодних доказів, які б спростовували наведені обставини, Позивачем та/або його представником не було надано ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження.

Водночас, регламентований частиною другою статті 77 КАС України обов`язок доказування суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі правомірності прийнятого ним рішення не є абсолютним і позивач, згідно з частиною першою вказаної законодавчої норми також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

19. Доводи Апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог Інструкції, зокрема оскільки в нього було вилучено паспорт без складання будь-яких процесуальних документів, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідні обставини зафіксовані безпосередньо у вказаному протоколі /т. 1 а.с.78/.

20. Посилання Апелянта на те, що в постанові про його притягнення до адміністративної відповідальності зазначено відомості, які не відповідають дійсності, а саме щодо його виявлення як порушника за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є адресою його проживання, реєстрації, перебування, а є адресою ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, колегія суддів до уваги не приймає та вважає безпідставними, оскільки, як убачається з матеріалів справи та вбачається з доводів самого Скаржника, факт його проживання в Україні за посвідкою, термін якої закінчився та вчинення ним відповідного правопорушення дійсно було виявлено Відповідачем за вказаною адресою, у приміщенні безпосередньо ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області під час його явки до Відповідача.

Водночас добровільна особиста явка ОСОБА_1 до органу ДМС не спростовує факту вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП, і жодною нормою чинного законодавства такі обставини не передбачені як підстава для звільнення від відповідальності та/або як підстава, яка б виключала правові підстави для прийняття Відповідачем рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни.

21. Доводи Апелянта про те, що Відповідачем не доведено вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, судова колегія відхиляє як такі, що спростовуються матеріалами справи.

22. Посилання представника Апелянта на ст.ст. 13, 20, 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки жодною з цих норм спірні правовідносини не регулюються і не виключається обов`язок іноземця, який перебуває на території України, дотримувати законодавства України, зокрема в частині щодо строків звернення до органів ДМС з приводу продовження терміну відповідної посвідки.

23. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

24. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

25. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

26. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

27. Таким чином, апеляційна скарга громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року - без змін.

28. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 13 червня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова