Справа № 380/851/23
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/851/23 пров. № А/857/8272/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним і скасування рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року (суддя першої інстанції Ланкевич А.З., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до 7 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .

Посилається на те, що він є студентом іноземного вузу Академія соціальних наук, у зв`язку з чим отримав дозвіл від Дніпровського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон, про що зроблено відповідний запис про відстрочку від призову на строкову військову службу. Крім того, у посвідченні про приписку до призовної дільниці №35 міститься відмітка, згідно якої позивач має право на відстрочку відповідно до п.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 30.09.2025. З метою виїзду для навчання у Польщу намагався перетнути державний кордон України, надавши для цього посадовій особі відповідача усі необхідні документи. Однак, відповідачем прийнято рішення від 13.09.2022 про відмову в перетинанні державного кордону мотивоване тим, що у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України « 964/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що статус здобувача вищої освіти надає право на відстрочку від призову під час мобілізації, отже правових підстав для відмови у виїзді позивача за кордон у відповідача не було. Рішення прикордонної служби є необґрунтованим.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Апеляційним судом було призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином України; народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Києві.

Із 26.02.2020 позивач перебуває на військовому обліку у Дніпровському районному у місті Києві територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що підтверджено копією посвідчення про приписку до призовної дільниці №35.

25.08.2022 позивача прийнято на період з 01.10.2022 по 30.09.2025 на навчання першого ступеню денної форми за напрямком «Національна безпека». Ця обставина підтверджується довідкою від 25.08.2022 №24-2022, підтвердженням статусу студента від 25.08.2022, студентським квитком від 01.10.2022 року та квитанцією про оплату навчання від 23.08.2022.

З метою виїзду для навчання у Польщу позивач 13.09.2022 намагався перетнути державний кордон України. Для оформлення перетину державного кордону України позивачем надано уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону такі документи на його ім`я: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; посвідчення про приписку до призовної дільниці №35 від 26.02.2020 з відміткою про відстрочку відповідно до п.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 30.09.2025; довідку, видану Дніпровським районним у місті Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон від 08.09.2022, згідно якої позивач має право на відстрочку від призову на строкову військову службу; нотаріально засвідчений переклад довідки про прийняття на стаціонарне (денне) навчання від 25.08.2022; нотаріально засвідчений переклад підтвердження статусу студента від 25.08.2022; квитанцію про оплату навчання від 29.08.2022.

13.09.2022 відповідачем ухвалено рішення «Про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку». Нормативними підставами цього рішення відповідач вказав у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №964/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022» тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність вказаного рішення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Наведене кореспондується також з положеннями статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону № 389-VIII в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався.

Відповідно до пункту 2 Указу № 64/2022 військовому командуванню (зокрема, Держприкордонслужбі) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом № 389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII.

Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Так, згідно зі статтею 1 Закону № 389-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Пунктом 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі - Порядок; в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ №69/2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону № 3543-XII (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Із вищевказаного слідує, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Пунктами 2 та 12 Правил (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII.

Отже, вказаними нормами право на перетин державного кордону поширено, окрім осіб, перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Однак, зазначеним нормативно-правовим актом прямо встановлено, що право на перетин кордону не поширюється на осіб, визначених, у тому числі, в абзаці другому частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII.

Згідно абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Встановлено, що позивач є студентом і Академії соціальних наук в місті Льдзь (Польща) денної форми навчання, має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації.

Апеляційний суд звертає увагу, що процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що той факт, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, передбачених абзацом 2 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII та дозвіл керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виїзду з України відповідно до вимог частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) не наділяє його правом на перетин кордону для виїзду з України під час введення правового режиму воєнного стану, адже відповідно до положень пункту 2-6 Правил у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону не поширюється серед інших на здобувачів освіти (денна форма здобуття освіти), яким є позивач (абзац 2 частина третьої статті 23 Закону 3543-XII).

Із огляду на вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач відповідно до наданих документів представнику Держприкордонслужби під час здійснення перетину державного кордону дійсно має право на відстрочку від призову на військову службу як здобувач вищої освіти відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII.

Однак, враховуючи пряме застереження, яке міститься у пункті 2-6 Правил, здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти не надано право на перетин державного кордону у разі введення на території України воєнного або надзвичайного стану.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що спірне рішення, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону України, є правомірним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, у ньому міститься посилання на Закон №389-VIII, Указ №64/2022, а також Закон №2102-IX, як правові підстави тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Отже, доводи позивача про відсутність у рішенні зазначення правових підстав для його прийняття є недоречними.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення позову немає.

Підсумовуючи викладене у сукупності, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідачів не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар