Справа № 529/223/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 р. Справа № 529/223/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Євсєєвої М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28.03.2023 по справі № 529/223/23

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області сержанта поліції Огієнка Олександра Олександровича , Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №659372 від 01.02.2023 року.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 28.03.2023 позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 659372 від 01.02.2023 року, винесену поліцейським реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області сержантом поліції Огієнком О. О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

В частині вимог заявлених до поліцейського реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності № 2 Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області сержанта поліції Огієнка О. О. - відмовлено.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що на місці події ніхто не заперечував факт керування позивачем транспортним засобом, а також ніхто не повідомляв поліцейським, що за кермом перебувала інша особа, на підтвердження чого надано відеозапис з нагрудної камери.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що

01.02.2023 поліцейським реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області сержантом поліції Огієнком О.О. винесено постанову серії БАД №659372 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Постановою встановлено, що 01.02.2023 о 11 год. 10 хв., на автодорозі Полтава-Суми-Велика Рудка ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Qashqai державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим постанова відповідача підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. 8,11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту положень статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушень відповідачем надано диск з відеозаписом з нагрудної відеокамери, яка розміщена на одязі поліцейських, про яку міститься також відмітка в постанові про адміністративне правопорушення.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що поліцейські неодноразово запитували ОСОБА_1 на місці вчинення правопорушення та у відділенні лікарні чи був він водієм автомобіля Nissan Qashqai державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_1 надав позитивну відповідь.

Також на відео зафіксовано як ОСОБА_2 підтвердив, що передавав право керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що навіть факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 р. по справі № 177/525/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що посадовими особами відповідача не відбиралися письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків.

В оскаржуваній постанові відсутні посилання на наявність таких доказів.

Колегія суддів вважає, що обставини, вказані інспектором в оскаржуваній постанові, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019р. по справі №742/2663/17, 29.04.2020р. по справ справа №211/4667/16-а, 08.07.2020р. по справі №463/1352/16-а.

Разом з тим, судом першої інстанції було допитано в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Так, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2023 близько 09 год. він запросив ОСОБА_1 поїхати з ним в с. Байрак. Свідок вказав, що за кермом був він і вони рухалися до вказаного населеного пункту, де помітили стоячого біля зупинки свідка ОСОБА_5 , який просив підвезти його до с. Велика Рудка, куди їм було по дорозі. Потім, коли вони всі рухалися на його автомобілі, яким він керував, помітили поблизу с. Стасі попереду інший автомобіль, який здійснював різкий розворот. Але, він не встиг відразу відреагувати, натиснув різко на гальма та відчув тільки удар. Після приїзду поліції свідок їм вказував, що за кермом був не він. Він не розуміє чому так говорив вважаючи, що був у шоці від подій. Крім цього, він пояснив, що пам`ятає як на нього поліцейським було складено постанову про вчинення ним правопорушення по факту передавання права керування іншій особі, яка не має прав на керування цим автомобілем. Коли відбулося зіткнення його автомобіль спалахнув відразу. Свідок ОСОБА_5 кинувся витягувати з пасажирського сидіння ОСОБА_1, а він побіг до іншого автомобіля. Також, зазначив, що сплатив штраф за передання авто в керування, особі, яка не має права керування, оскільки не хотів платити його в подвійному розмірі, не знав про можливість оскарження вказаної постанови.

Свідок ОСОБА_3 , в присутності своєї матері, у судовому засіданні пояснив, що 01.02.2023 коли він знаходився на зупинці біля нього зупинився автомобіль за кермом якого перебував свідок ОСОБА_2 , а на пасажирському сидінні був ОСОБА_6 , які погодилися його підвезти. Свідок вказав, що пам`ятає як після потрапляння в ДТП він помітив як ОСОБА_6 який був на передньому пасажирському сидінні був непритомний і він його з відтіль витягнув.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2023 він рухався на робочому Камазі та бачив неподалік с. Стасі як свідок ОСОБА_5 витягував із пасажирського сидіння палаючого автомобіля ОСОБА_1. Він до поміг після приїзду швидкої підвезти свідка ОСОБА_5 до автомобіля швидкої. Він помітив, що позивач ОСОБА_6 перебував у шоковому стані.

Отже, із зазначених обставин справи вбачається, що у даному випадку відсутня належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та обґрунтування правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідності її скасування і закриття провадження у справі.

З урахуванням вищезазначеного, відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.

Таким чином, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено правомірності постанови серії БАД №659372 від 01.02.2023 року, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 286, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 28.03.2023 по справі № 529/223/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов