Справа № 400/4239/21
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/27/2023 Справа № 400/4239/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєвау складі:

головуючої судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду до відповідача про скасування постанови по справі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 495 від 26.05.2021 року.

Ухвалою судді Малих О.В. від 14.06.2021 року дана адміністративна справа направлена до Центрпального районного суду м. Миколаєва.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 25.08.2021 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Після отримання інформації від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, ухвалою від 30.08.2021 року позовну заяву залишено без руху.

08.10.2021 року надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали та сплачено судовий збір 454,00 грн.

Ухвалою від 13.10.2021 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 24.01.2022 року.

17.11.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив про відмову у задоволенні позову.

При цьому, зазначено наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради від 23.02.2017 року за № 16/32 «Про затвердження Положень про виконавчі органи Миколаївської міської ради», було затверджено Положення про адміністрацію Центрального району Миколаївької міської ради.

За п.3.4.3,3.4.10, організація та контроль за дотриманням Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві на території району, покладено на адміністрацію Центрального району; розгляд скарг, заяв, звернень громадян та суб`єктів господарювання з питань благоустрою відповідно до повноважень адміністрації району.

19.05.2021 року головним спеціалістом сектору соціально-економічного розвитку мкр.Варварівка-Ігнатенко К.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 123 від 19.05.2021 року у відношенні ОСОБА_1 , а саме за порушення вимог п.12.2.8 Правил відсутність договору на вивіз ТПВ і ВГС по АДРЕСА_1 . За таких обставин, зафіксовано порушення вимог ст. 152 КУпАП.

26.05.2021 року даний протокол з доданими матріалами розглянуто на засіданні Адміністративної комісії Центрального району Миколаївської міської ради.

Постановою №495 від 26.05.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністартивної відповідальності за порушення ст. 152 КУпАП з призначенням штрафу у сумі 1 360 грн.

При цьому, при складанні протоколу та розгляду його на засіданні Адміністративної комісії, жодних порушень закону не допущено.

08.12.2021 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив наступного змісту.

Протокол складений за її відсутності, не були роз`яснені права та обов`язки, не надано можливості подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, не вручено копію протоколу. Відсутні дані що протокол складений особою, яка має повноваження на його складання. Окрім того, справа розглянута за її відсутності.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року постановленол про виклик та допить у якості свідка ОСОБА_2 та закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду на 14.04.2022 року.

Слухання справи неодноразово відкладалось із-за неявки сторін.

Представник відповідача та свідок не з`явились і до судового засідання 13.06.2023 року.

Позивач просила про задоволення її позову, та розгляд справи у її відсутності.

Судом постановлено про розщгляд справи у відсутності сторін.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради 28/10 від 16.05.2013 року затверджено Правила благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві.

Згідно ч.2 ст.351 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Позивач є фізичною особою та проживає в АДРЕСА_2 .

26 травня 2021 року адміністративною комісією адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 495 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладання на неї штрафу в розмірі 1360,00 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Постанова мотивована тим, що позивач не уклала договір на вивіз твердих побутових відходів, чим порушила п.12.2.8 Правил благоустрою .

Підставою для винесення вказаної постанови є протокол № 123 про адміністративне правопорушення від 19.05.2021 року, складений головним спеціалістом адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради сектору соціально-економічного розвитку мкр Варварівка, Ігнатенко К.В., згідно якого 19 травня 2021 року о 12:10 год. зафіксовано порушення ОСОБА_1 . Правила благоустрою…, а саме п.12.2.8.

ОСОБА_1 заперечень не надала, протокол не підписала.

В результаті цього повідомлення про засідання адміністративної комісії 26.05.2021 року, пам`ятка про права та обов`язки , передбачені ст.ст. 256, 268 КУпАП, копія протоколу направлені їй поштою, про що свідчать дані поштової кореспонденції від 19.05.2021 року.

На засідання адміністративної комісії ОСОБА_1 не з`явилась, заперечень не надала.

ОСОБА_1 договір не заключала, оскільки у її домогосподарстві не накопичуються тверді побутові відходи. Зазначала, що договір - це вільний вияв волі особи і вважала, що у неї наявне право не заключати договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами.

Договір про надання послуг укладається відповідно до Типового договору, наведеного у додатку 1 Правил.

Крім того, Правилами визначаються права та обов`язки споживачів і виконавців житлово-комунальної послуги, а саме, споживач повинен зокрема:

1) укладати договори про надання послуг;

2) визначати разом з виконавцем місця розташування контейнерних майданчиків, створювати умови для вільного доступу до таких майданчиків;

3) обладнати контейнерні майданчики, утримувати їх у належному санітарному стані, забезпечувати освітлення в темний час доби;

4) забезпечити належне збирання та зберігання відходів, установлення необхідної кількості контейнерів для завантаження твердих, великогабаритних і ремонтних відходів з урахуванням унеможливлення їх переповнення; утримувати контейнери відповідно до вимог санітарних норм і правил.

Організація роздільного збору твердих побутових відходів лежить на споживачеві, як і придбання необхідної кількості контейнерів, відповідно до норм утворення твердих побутових відходів на одну особу.

ВС у постанові №646/834/17 у складі об`єднаної палати КЦС зазначив, що договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці, і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Також ВС підкреслив, що цим законом передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такі положення Закону України «Про житлово комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору.

Неукладення договору тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ст. 152 КУпАП.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП та роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Згідно ст.152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, з аналізу вказаного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності у даному випадку повинна передувати протиправна, винна (умисна або необережна) бездіяльність, яка полягає у не укладенні договору на вивіз твердих побутових відходів (ТПВ) зі спеціалізованими підприємствами.

Згідно з ч.2 ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 92, статтею 99 (коли правопорушення вчинено громадянином), статтями 103-1, 103-2, 104, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 141, 142, 150-152, статтями, 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 186, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення га озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових га екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів (п.2 ч.2 ст.17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

За приписами ч.ч.1,2 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною першою статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Частиною 4 статті 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Також, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Відповідно до ст. 10 ч. 1 п. 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Пунктом 12.2.28 Правил благоустрою …на території м. Миколаєва, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 16 травня 2013 року передбачено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок в обов`язковому порядку зобов`язані укладати договори на вивезення твердих побутових відходів з особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів.

Згідно ч.1 ст.73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані: а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами; б) вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів; в) виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Так, факт не укладення позивачем договору на вивіз твердих побутових відходів підтверджується матеріалами справи, та позивач пояснила, що договір на вивіз твердих побутових відходів вона не укладала, побутові відходи в її домогосподарстві не накопичуються.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» визначено, що послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 17 ч. 4 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.

Згідно п.3 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10 грудня 2008 року, послуги з поводження з побутовими відходами надаються суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах в установленому законодавством порядку виконавцем послуг з вивезення побутових відходів. Договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типового договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, що додається.

Відповідно постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року №6-110 цс12, зазначено, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

На підставі викладеного суд вважає, що позивач , умисно ухиляється від укладення договору на вивіз твердих побутових відходів, її правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП постановою № 495 адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської області від 26 травня 2021 року та застосовано стягнення в межах санкції цієї статті, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому, суд важає посилання позивача на порушення закону при притягненні її до адміністративної відповідальності таким, що не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Протоколи за ст. 152 КУпАП мають право складати особи за переліком, визначеним ст. 255 КУпАП, а саме: посадові особи органіввнутрішніх справ; уповноважені особи виконавчих комітетів або органів.

Згідно ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС - України): "При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує основки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду". У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 року по справі № 813/3415/18 вказано: "Для інформування особи про час на місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи рекомендований лист. телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи". Та далі: "З`ясовуючи інформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні

До подібних висновків суд також приходить у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.12.2019 року по справі № 360/403/19.

Суд застосовує при цьому, ще один відомий стандарт доказування «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt). Згадки про нього можна знайти в кількох рішеннях ЄСПЛ.

Наприклад, у справі «Кобець проти України» суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 р. у господарській справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

В іншій господарській справі № 911/3289/14 Київський апеляційний господарський суд 31.10.2017 р. вказав, що позовні вимоги повинні бути доведені «поза розумним сумнівом». Розумний сумнів не є сумнівом, що базується на чисто теоретичній можливості чи викликаний для уникнення негативних висновків. Суд повинен спиратися на всі елементи наданих йому доказів чи у разі потреби на ті, які він зможе офіційно отримати.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.152, 280 КУпАП, ст.ст.73-77,90, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови № 495 у справі про адміністративне правопорушення від 26 травня 2021 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 13 червня 2023 року.

Суддя Н.П. Черенкова