Справа № 420/7362/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7362/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання противоправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов обґрунтований позивачем тим, що згідно наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.12.2022 року №962 у відповідності до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мене звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років). В наказі також зазначено, що календарна вислуга років складає повних 27 років. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2023 року №78 позивача виключено зі списків особового складу військової частини як такого, якого звільнено з військової служби через сімейні обставини відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В наказі також зазначено, що календарна вислуга років складає повних 27 років. Вихідна допомога при звільненні позивачу не виплачена. Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Оскільки позивача звільнено з військової служби через сімейні обставини і він має вислугу понад 10 років, доказом чого є наказ від 28.12.2022 року №962, наказ від 19.03.2023 року №78, в яких наведено підставу звільнення та розрахунок вислуги років, то невиплата позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною та такою що порушує його право на грошове забезпечення.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 при звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини, відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 cт.26 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», які полягають у необхідності постійного виховання дитини віком до 18 років, керувалась нормами п. 2 cт. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В свою чергу нормативне закріплення термінів у п. 2 cт. 15 зазначеного закону, свідчить, що вказана одноразова грошова допомога, у разі звільнення належить лише військовослужбовцю-жінці, яка має дитину (дітей) віком до 18 років. Тому враховуючи вищевикладене, у Військової частини НОМЕР_1 підстав для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, при звільненні, ОСОБА_1 з підстав виховання дитини віком до 18 років, відповідно до вказаної норми не було.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.12.2022 року №962 у відповідності до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років). Вислуга років у ЗС: календарна 27 років 02 місяці; пільгова 47 років 10 місяців.

Вважаючи, що відповідач при звільненні позивача з військової служби протиправно не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, згідно з підпунктом «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІІ «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно «Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з військової служби з 28.12.2022 року у запас Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд зазначає, що підстави і порядок звільнення військовослужбовця з військової служби визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а соціальні гарантії закріплено в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким, зокрема, і встановлено випадки, коли військовослужбовець набуває право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що позивач є особою, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Однак, посилаючись на роз`яснення Департаменту Соціального забезпечення Міністерства оборони України від 21.01.2023 року №804/96 відповідач вважає, що у позивача не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки вказана одноразова грошова допомога, у разі звільнення належить лише військовослужбовцю-жінці, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 передбачена така підстава звільнення, як виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері), а звільнення позивача з військової служби відбулось на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з тим, що позивач самостійно виховує дитину віком до 18 років, має вислугу більше 10 років, що відповідає вимогам абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для надання одноразової грошової допомоги при звільненні, тому відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на роз`яснення Департаменту Соціального забезпечення Міністерства оборони України від 21.01.2023 року №804/96, оскільки листи це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, носять лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер та не містять нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини.

Враховуючи протиправну бездіяльність відповідача щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини у суду є всі підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання противоправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА