Справа № 420/25562/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/25562/21

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Дата і місце ухвалення 07.02.2023 м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Домусчі С.Д.
судді -Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року по справі за позовом Фірми «Полімед» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправними та скасування пунктів припису, визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Фірми «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області (замінено на правонаступника - Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2 припису Головного управління Держпраці в Одеській області від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П про усунення виявлених порушень законодавства про працю, відповідно до яких зобов`язано директора Фірми «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Костарєва А.О. до 19.11.2021 року здійснити усунення порушення строків виплати остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 згідно ч.1 статті 116 КЗпП України та здійснити виплату вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД818/041/АВ-ФС від 12.01.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року позов Фірми «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю задоволено повністю.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року стягнуто з Головного управління Держпраці в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фірми «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фірми «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що за наслідком проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням Фірмою «Полімед» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю законодавства про працю були встановлені порушення, зокрема, строку виплати належних особі сум при звільненні, а також вимог ст. 44 КЗпП України, що виразилось у невиплаті вихідної допомоги при звільненні, вимог ч. 6 ст. 95 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» в частині виплати індексації заробітної плати.

Враховуючи встановлені порушення апелянт вважає правомірним винесення припису про усунення порушень вимог чинного законодавства.

Також апелянт вважає, що оскільки позивачем було допущено порушення законодавства про працю, Головне управління Держпраці в Одеській області правомірно та обґрунтовано застосувало до товариства штраф за недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову службу)», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД818/041/АВ-ФС від 12.01.2022 року є законною та обґрунтованою, і скасуванню не підлягає.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити судове рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на надання пояснень у справі та відсутність додаткових пояснень, сторони в судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти продовження апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання, вирішила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 26.10.2020 року по 18.08.2021 року громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в трудових правовідносинах з Фірмою «Полімед» (у вигляді ТОВ) на посаді касира аптеки, однак, на підставі наказу керівника Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) № 91/1 від 18.08.2021 року «По особовому складу»» ОСОБА_1 звільнено з посади касира аптеки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) з 17.08.2021р., згідно п.3 ч. 1 статті 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану основну відпустку у розмірі 20 календарних днів, у зв`язку укладенням ОСОБА_1 контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу від 17.08.2021 року.

Відповідно до наказу Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ №115 від 11.10.2021 року «Про виправлення технічної помилки в наказі №91/1 від 18.08.2021 року «По особовому складу» у змісті виданого наказу №91/1 Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади касира аптеки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) датою зазначеного наказу та датою звільнення ОСОБА_1 вказано вважати вірним 18.08.2021 року.

07.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до начальника ГУ Держпраці в Одеській області із заявою, в якій, посилаючись на порушення Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ вимог чинного трудового законодавства, просила провести детальне службове розслідування її звільнення та притягнути винних осіб до відповідальності згідно законодавства України.

У поданій заяві ОСОБА_1 вказала на те, що 17.08.2021 року нею було написано та 18.08.2021 року подано відповідачу заяву про увільнення її від виконання посадових обов`язків із збереженням середньої заробітної плати у зв`язку із укладенням нею 17.08.2021 року контракту на проходження військової служби. Однак, згідно наказу Фірми «Полімед» від 17.08.2021 року «По особовому складу» її було звільнено з посади 17.08.2021 року

Крім того 17.09.2021 року ОСОБА_1 подала начальнику ГУ Держпраці в Одеській області заяву (скаргу) в доповнення до попередньої заяви, в якій зазначила, що нею 02.08.2021 року та 03.08.2021 року було написано директору Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ заяву про надання їй основної щорічної відпустки тривалістю 10 календарних днів з 09.08.2021 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Заявниця вказувала на те, що на момент її звільнення (17.08.2021року) матеріальну допомогу на оздоровлення вона не отримала. Також зазначила, що з ксерокопії наказу №91/1 від 17.08.2021 року «По особовому складу» стало відомо, що їй виплатили компенсацію за невикористану основну відпустку у розмірі 20 календарних днів, однак фактично вона перебувала у відпустці з 09.08.2021 року по 16.08.2021 року, тобто 8 календарних днів, а тому не зрозуміло скільки у неї повинно бути календарних днів загальної відпустки та чи правильно їй нарахували компенсацію за неї.

У поданій скарзі заявниця вказувала на порушення Фірмою «Полімед» законодавства України, оскільки у день звільнення із працівником має бути проведений повний розрахунок, зокрема, виплачено компенсацію за всі невикористані дні відпустки, чого зроблено не було. З огляду на зазначене, а також зважаючи на звільнення її під час перебування у відпустці, скаржниця вважала дії Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ щодо звільнення її з посади незаконними.

25.10.2021 року, на підставі поданих ОСОБА_1 заяв та погодження Державної служби України з питань праці від 20.10.2021 року № 7141/1/13-21, Головним управлінням Держпраці в Одеській області було видано наказ № 1495 «Про проведення позапланового заходу контролю за додержанням законодавства про працю», відповідно до якого вирішено у період з 26.10.2021 року по 08.11.2021 року (включно) здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) з питань забезпечення застосовування правових норм щодо використання праці, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, гарантій найманих працівників та з інших подібних питань, що визначені у Переліку за додатком 4 до Акту, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27 жовтня 2021 року № 2161 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці».

На підставі направлення на здійснення позапланового заходу державного контролю головними державними інспекторами відділу з питань трудових відносин та зайнятості населення Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області у період з 04.11.2021 року по 08.11.2021 року було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці у формі перевірки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ), за наслідком якого складено акт від 08.11.2021 року № ОД753/041/АВ, в якому було зафіксовано виявлені порушення вимог законодавства, а саме:

1) в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від фірми, провадиться не у день звільнення. Так в ході перевірки встановлено, що наказом фірми від 17.08.2021р. № 91/1 касира аптеки ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України 17.08.2021 р. Відповідно до наказу фірми від 11.10.2021р. №115 дату звільнення ОСОБА_1 змінено на 18.08.2021р., проте компенсація за невикористану відпустку при звільненні виплачена 27.08.2021р., що підтверджується відомістю розподілу виплат від 27.08.201 р. № 210827РВ13;

2) статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 ст. 36) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Наказом фірми від 17.08.2021р. №91/1 касира аптеки ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України 17.08.2021р. Відповідно до наказу фірми від 11.10.2021 р. №115 дату звільнення ОСОБА_1 змінено на 18.08.2021р., проте при звільненні зазначеного працівника їй не була нарахована вихідна допомога, що підтверджується відсутністю нарахування у розрахунковому листку за серпень 2021 року.

3) частиною 5 статті 95 КЗпП України, статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до наказу фірми від 22.10.2020р. №97 на підставі заяви ОСОБА_1 прийнято на посаду касира аптеки з 26.10.2020р. з оплатою праці згідно зі штатним розписом. Посадовий оклад ОСОБА_1 з 01.01.2021 року складав 6000,00грн. У відповідності до офіційних даних Державного комітету статистики України, при базовому місяці «січень 2021 року», з червня по серпень 2021 року для ОСОБА_1 настає право для проведення індексації заробітної плати, проте при дослідженні розрахункових листків зазначеного працівника індексація заробітної плати у відповідний період не проводилась.

08.11.2021 року головним державним інспектором відділу з питань оплати праці Головного управління Держпраці в Одеській області Долгою І.М. винесено припис про усунення виявлених порушень №ОД7530/041/АВ/П, яким зобов`язано директора Фірми «Полімед» Костарєва А.О. у строк до 19.11.2021 року усунути виявлені в Акті від 08.11.2021 року порушення трудового законодавства: 1) щодо порушення строків виплати остаточного розрахунку при звільненні; 2) щодо виплати вихідної допомоги при звільненні; 3) щодо проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку.

09.11.2021 року позивач подав до Головного управління Держпраці в Одеській області заяву, в якій просив встановити йому строк для усунення порушень вимог ст.44 КЗпП України з метою виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат на протязі 10 днів з моменту набрання законної сили судового рішення у справі №522/17735/21 за умови відмови судом у вказаній справі у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі ОСОБА_1

18.11.2021 року позивач подав Головному управлінню Держпраці в Одеській області повідомлення вих. № 37 від 18.11.2021 року щодо виконання припису 08.11.2021 року, до якого додало копії первинних документів, що підтверджують усунення порушення щодо проведення індексації ОСОБА_1 заробітної плати у встановленому законодавством порядку, а саме, копію платіжної відомості № 7 від 16.11.2021 року, розрахункового листка ОСОБА_1 за листопад 2021 року, розрахункової відомості Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) за листопад 2021 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено індексацію заробітної плати за період з червня по серпень 2021 року.

Стосовно усунення порушення, що, на думку відповідача, виразилось у невиплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі двох мінімальних заробітних плат, Фірма «Полімед» повідомила, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2021 року у справі №522/17735/21 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Полімед» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позивач вказав, що виплата вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України є похідною від правової підстави звільнення ОСОБА_1 , а тому залежить від вирішення судом справи №522/17735/21. У зв`язку з вказаним позивач просив змінити строк для усунення порушення вимог ст. 44 КЗпП України. З метою здійснення виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат на протязі 10 днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №522/17735/21 про відмову у задоволенні позовних вимог, або залишення без розгляду позову/закриття провадження у справі.

08.12.2021 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області було видано наказ № 1850 «Про проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю», згідно з яким вирішено здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) в частині контролю виконання вимог припису від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П.

На підставі направлення від 08.12.2021 року на здійснення позапланового заходу державного контролю посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області у період з 10.12.2021 року по 17.12.2021 року було проведено перевірку усунення позивачем порушень, зазначених у Приписі від 08.11.2021 року.

За наслідками проведення перевірки складено акт №ОД818/041/АВ від 17.12.2021 року у змісті якого зазначено про те, що п.1 припису прийнятий до виконання в подальшій роботі Товариства; п.3 припису щодо проведення індексації заробітної плати найманим працівникам за період червень-жовтень 2021 року виконаний у частині нарахування індексації заробітної плати та її виплати найманим працівникам. Також встановлено, що п.2 припису щодо нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат у разі припинення трудового договору за п.3 ст.36 КЗпП України щодо призову або вступу на військову службу - товариством не виконаний.

Крім того зазначено, що 17.12.2021 року представником Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ були представлені документи бухгалтерського обліку, які підтверджують виконання п. 3 припису від 08.11.2021 року № ОД752/041/АВ-ПР стосовно нарахування та виплати вихідної допомоги громадянці ОСОБА_1 (копії платіжних доручень від 16.12.2021 року № 179, копії платіжних відомостей від 16.12.2021 року № 15, від 16.12.2021 року № 16, від 16.12.2021 року № 17).

У висновках акту від 17.12.2021 року про виявлені порушення вимог законодавства зазначено проте, що п. 3 припису щодо нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат у разі припинення трудового договору за п.3 ст.36 КЗпП України щодо призову або вступу на військову службу не виконаний та зазначено, що невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю або його територіальних органів щодо усунення порушень законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування або недопущення посадових осіб цих органів до здійснення заходів державного нагляду (контролю), підстави яких визначені законом, що є правопорушенням, передбаченим ст. 1886 КпАП України.

17.12.2021 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення №ОД818/041/АВ-ПР відносно директора Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ Костарєва А.О. за невиконання п.3 Припису про усунення виявлених порушень від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ-П.

Постановою ГУ Держпраці в Одеській області про адміністративне правопорушення №ОД818/041/АВ/ПТ-ПС від 17.12.2021 року директора Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ Костарєва А.О. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у сумі 1360грн.

12.01.2022 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області винесено постанову №ОД818/041/АВ-ФС, якою на Фірму «Полімед» у вигляді ТОВ накладено штраф у сумі 26000 грн. відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за недотримання встановлених законом гарантій і пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову службу), «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Не погоджуючись із вимогами пунктів 1, 2 Припису від 08.11.2021 року та постановою від 12.01.2022 року, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, посилався на порушення Головним управлінням Держпраці при призначенні заходу державного контролю вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V, наслідком чого є визнання протиправними прийнятих за наслідком проведення такого заходу розпорядчих документів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі - Положення №96), чинного на час виникнення спірних правовідносин, державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок №823), чинний на час виникнення спірних правовідносин, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 877) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 877, дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

У зв`язку із визнанням згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/17424/19 від 28.04.2021 року нечинною постанови КМУ від 21 серпня 2019 р. № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, при здійснення органами Держпраці державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю застосуванню підлягають положення саме Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Так, згідно ст. 6 Закону № 877 підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч. 2 цієї статті проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) (ч. 3 ст. 6 Закону № 877).

Згідно ст. 7 Закону № 877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до ч. 6 та 8 ст. 7 Закону № 877, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Статтею 12 Закону № 877 визначено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

За усталеною практикою Верховного Суду неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, доводи щодо неправомірності дій контролюючого органу, а саме - невиконання положень чинного законодавства щодо процедури призначення та/або проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо призначення проведення перевірки чи процедури проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Рішення, прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

У поданій 02.02.2022 року заяві про уточнення позовних вимог Фірма «Полімед», в обґрунтування позовних вимог, посилалась, в тому числі, на відсутність у Головного управління Держпраці повноважень на проведення перевірки в частині дотримання законодавства щодо виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

В ході розгляду справи встановлено, що згідно наказу Головного управління Держпраці в Одеській області від 25.10.2021 року № 1495 підставою для проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю стали звернення гр. ОСОБА_1 . Позаплановий захід державного контролю у даному випадку був призначений у відповідності до положень ст.2, ч.ч. 1-4, 6 ст.7, абз.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням погодження Державної служби України з питань праці від 20.10.2021 року.

В свою чергу, як зазначалось вище, положеннями ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яка регулює питання призначення та проведення саме позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), передбачено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у своїй заяві, поданій до Головного управління Держпраці в Одеській області 07.09.2021 року, гр. ОСОБА_1 вказувала на незаконність її звільнення у зв`язку із прийняттям на військову службу за контрактом без збереження посади та середньої заробітної плати, а також на не ознайомлення її з попередженням про звільнення, не видачу трудової книжки.

В свою чергу, у заяві від 17.09.2021 року, поданої до ГУ Держпраці в Одеській області у додаток до раніше поданої заяві від 07.09.2021 року, гр. ОСОБА_1 посилалась на невиплату їй при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення, невпевненість у правильності нарахування компенсації за невикористані дні відпустки, незаконне звільнення під час відпустки.

Тобто зі змісту поданих гр. ОСОБА_1 заяв вбачається, що нею у своїх зверненнях до Головного управління Держпраці в Одеській області не порушувались питання щодо: несвоєчасної виплати їй компенсації за невикористану відпустку; невиплати вихідної допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат; непроведення індексації заробітної плати з червня по серпень 2021 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що предмет позапланового заходу мав відповідати питанням, які порушувала у своїх заявах гр. ОСОБА_1 , однак, у наказі про призначення позапланового заходу державного контролю від 25.10.2021 року та направленні на здійснення позапланового заходу державного контролю відповідачем зазначено про необхідність здійснення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки Фірми «Полімед» (у вигляді ТОВ) з питань забезпечення застосовування правових норм щодо використання праці, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, гарантій найманих працівників та з інших подібних питань, що визначені у Переліку за додатком 4 до Акту, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27 жовтня 2021 року № 2161 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці».

Тобто з вказаних розпорядчих документів вбачається, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області фактично в якості предмета позапланового заходу державного контролю Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ визначено майже всі питання, які охоплюються Переліком питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання (об`єктом відвідування) вимог законодавства про працю, що міститься у Додатку 4 до Акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) (зокрема питання, які охоплюються пунктами 3, 4, 5, 8 Переліку), що суперечить в даному випадку положенням ст. 6 Закону України № 877.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення позапланового заходу державного контролю позивача, оскільки його предмет визначений поза межами питань, які були порушені гр. ОСОБА_1 у своїх зверненнях щодо можливого недотримання Фірмою «Полімед» вимог чинного законодавства про працю.

При цьому порушення, встановлені в ході проведення позапланового заходу контролю, були виявлені відповідачем саме з тих питань, які не охоплювались зверненнями гр. ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що порушення порядку призначення та проведення позапланового заходу державного контролю вже само по собі має правовим наслідком визнання протиправними рішень, прийнятих за результатами такого заходу державного контролю.

Таким чином, враховуючи практику Верховного Суду щодо правових наслідків незаконності проведення перевірки, а також враховуючи встановлене судом в даному випадку порушення порядку призначення та проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням Фірмою «Полімед» у вигляді ТОВ законодавства про працю, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності прийнятого за наслідками такого позапланового заходу припису Головного управління Держпраці в Одеській області від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П про усунення порушень та наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування пунктів 1, 2 припису Головного управління Держпраці в Одеській області від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П.

Що стосується правомірності оскаржуваної постанови Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД818/041/АВ-ФС від 12.01.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у чотирикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі виконання припису центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та усунення виявлених порушень, передбачених абзацами четвертим - шостим, дев`ятим частини другої цієї статті, у визначені приписом строки заходи щодо притягнення до відповідальності не застосовуються.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи), визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі за текстом - Порядок №509).

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Згідно положень п. 4 Порядку № 509, під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, підставою для прийняття Головним управлінням Держпраці в Одеській області постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД818/041/АВ-ФС від 12.01.2022 року став акт №ОД818/041/АВ від 17.12.2021 року, складений посадовими особами відповідача за результатом проведеного у період з 10.12.2021 року по 17.12.2021 року позапланового заходу державного контролю з питань перевірки усунення позивачем порушень, зазначених у Приписі від 08.11.2021 року.

У зв`язку із встановленням факту невиконання вимог припису Головного управління Держпраці в Одеській області від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П в частині виплати гр. ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у визначені приписом строки і було застосовано до Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ штрафні санкції відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Як вже зазначалось вище, можливість застосування до юридичної особи штрафу згідно абз. 6 ч. 2 ст. 265 КЗпП України пов`язується саме з фактом невиконання у визначені строки вимог винесеного припису та неусуненням таких порушень у встановлені у приписі строки.

Таким чином, накладення штрафу згідно оскаржуваної постанови безпосередньо пов`язано із невиконанням вимог пункту 2 припису Головного управління Держпраці в Одеській області від 08.11.2021 року №ОД753/041/АВ/П, який за висновком суду є протиправним та підлягає скасуванню. За таких обставин невиконання позивачем вимог п. 2 припису у визначені у ньому строки не може спричиняти настання для позивача правових наслідків у вигляді накладення штрафних санкцій за ст. 265 КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для скасування і постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД818/041/АВ-ФС від 12.01.2022 року.

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року позивач просив стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фірми «Полімед» (у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Також у відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року позивач просив стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фірми «Полімед» (у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю) витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

У підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених Фірмою у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, представник позивача надав копію договору про надання правової допомоги № 06/12-21 №22/10-1, за умовами якого клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість юридичних послуг адвоката (гонорар), що надаються у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною даного договору; додаткових угод № 2 та № 3 від 28.02.2023 року до договору про надання правової допомоги; акти прийому-передачі від 31.03.2023 року

Згідно акту прийому-передачі від 31.03.2023 року, адвокат надав позивачеві послуги зі збору та правового аналізу інформації, документів і матеріалів стосовно апеляційної скарги на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року по справі № 420/25562/21, підготовки відзиву на апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року по справі № 420/25562/21, вартість яких визначена у 3500 грн.

Крім того актом прийому-передачі від 31.03.2023 року засвідчено надання адвокатом позивачеві послуги зі збору та правового аналізу інформації, документів і матеріалів стосовно апеляційної скарги на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 420/25562/21, підготовки відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року по справі № 420/25562/21, вартість яких визначена у 1500 грн.

18.04.2023 року Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, посилаючись на необґрунтованість заявлених до відшкодування сум та відсутність детального опис здійснених витрат, а також доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Дослідивши клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи в суді апеляційної інстанції клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, представником позивача, як і в суді першої інстанції, не надано розрахунку витраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт та встановлено фіксований розмір заявлених до відшкодування витрат.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що такі послуги, як збір та правовий аналіз інформації, документів і матеріалів стосовно апеляційних скарг на рішення та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/25562/21, охоплюється такою послугою як підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому виділення вказаних вище послуг як окремих і самостійних не є підставою для відшкодування їх вартості відповідно до КАС України.

Проаналізувавши надані докази, складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для учасника справи, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також заперечення відповідача щодо стягнення заявленої суми витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанцій приходить до висновку щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вважає за необхідне зменшити суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь Фірми «Полімед» у вигляді ТОВ витрат на правничу допомогу у сумі 1 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (; вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003) на користь Фірми «Полімед» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (; вул. Сегедська, 1/2 кв.100, м. Одеса, 65063) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 14.06.2023 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: І.О. Турецька