Справа № 460/6991/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2023 року м. Рівне №460/6991/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ніни Гудими розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії і

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі, - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі, - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу про нарахування і виплату додаткової винагороди на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 26.02.2022 по 30.05.2022 та

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" додаткову винагороду в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України за період такої участі з 26.02.2022 по 30.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 26.02.2022 по 30.05.2022 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Донецької і Луганської областей, з огляду на що у позивача виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач таку додаткову винагороду не виплатив. При цьому, відповідачем не були взяті до уваги довідки, видані начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 , якими підтверджено, що позивач у зазначений період перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_1 та брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії. Вважає бездіяльність відповідача щодо неприйняття наказу про нарахування і виплату додаткової винагороди відповідно до постанови №168 протиправною, а тому просив зобов`язати відповідача виплатити йому належну суму коштів.

Ухвалою суду від 21.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністерства оброни України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022. Вказане рішення було обов`язковим для виконання та розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців Збройних Сил України з 24.02.2022 до моменту втрати чинності. Відповідно до вимог п.п. 5, 6 цього рішення №248/1298, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління-командирам (начальникам) військових частин. Згодом рішенням Міністра оборони України №248/1529 від 18.04.2022 пункт 4 та додаток №1 телеграми Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.3033 викладено в новій редакції, згідно з якою усім відповідним командирам щомісячно до 5 числа належить повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною у додатку №1 до цієї телеграми та у підставах про видання такої довідки (додаток № 1) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цієї телеграми. Такими документами є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Разом з тим, довідки щодо позивача не відповідали вимогам рішення Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 (зі змінами від 18.04.2022), про що було вказано Департаментом фінансів Міністерства оборони України. Тому останнім не погоджено виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць, натомість виплачено таку допомогу із розрахунку 30000 грн. За наведеного, відповідач вважає довідки про прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії такими, що не відповідають положенням постанови Кабінету Міністрів України № 168, вимогам телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 зі змінами рішенням від 18.04.2022 №248/1529, оскільки в них не зазначено посилання на рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, всупереч вимог абз. 3 або 4 та абз. 5 пункту 3 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298. З огляду на вказане, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 22.05.2023 у відповідача витребувано додаткові докази по справі. 31.05.2023 відповідачем виконано вимоги ухвали суду від 22.05.2023, надано витребувані докази, які перебували у розпорядженні відповідача.

Ухвалою суду від 14.06.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у спірному періоді і дотепер проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Зазначені обставини визнаються і не заперечуються обома учасниками справи.

Відповідно до витягу з Наказу командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 20.01.2022 року №18, серед інших військовослужбовців, штаб-сержант ОСОБА_1 , головний сержант батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні ІНФОРМАЦІЯ_1 з 19 січня 2022 року (а.с.10-11).

Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №117 від 31.05.2022 (м.Покровськ) позивач вважається таким, що вибув зі складу сил і засобів оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 , які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупованні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань з 31 травня 2022 року (а.с.12-13).

Згідно з довідкою №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022, виданою та підписаною начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадним генералом ОСОБА_2 та начальником групи військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , серед переліку інших військовослужбовців, старший солдат ОСОБА_1 перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії впродовж 64 діб, а саме: у період часу з 26 по 28 лютого 2022 року, з 01 по 31 березня 2022 року, з 01 по 30 квітня 2022 року.

Вказана довідка містить кутовий штамп та печатку Військової частини НОМЕР_2 , дійсність змісту довідки засвідчена: начальником групи морально-психологічного забезпечення - заступником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , начальником військово-медичної групи оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником м/с Сергієм Гуменюком, помічником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 з правової роботи підполковником юстиції ОСОБА_5 та начальником адміністративної групи оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_6 .

Підставою видачі цієї довідки зазначено: наказ командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 №18 від 20.01.2022 та бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.02.2022 за №39/304/14/5т (а.с.14-16).

Довідкою №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, виданою начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадним генералом ОСОБА_2 та начальником групи військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 , підтверджено, що штаб-сержант ОСОБА_1 , головний сержант 1 батальйону забезпечення руху, перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_3 , та приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії впродовж 30 діб, а саме: у період часу з 01 по 30 травня 2022 року.

Довідка містить кутовий штамп та печатку Військової частини НОМЕР_2 , підписи начальника штабу першого заступника командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерала ОСОБА_7 та начальника групи Військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_8 . Дійсність змісту довідки засвідчена: начальником групи морально-психологічного забезпечення заступником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 , начальником військово-медичної групи оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником м/с Сергієм Гуменюком, помічником командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 з правової роботи підполковником юстиції ОСОБА_5 та начальником адміністративної групи оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_9 .

Підставою для видачі довідки вказано: наказ командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 №18 від 20.01.2022 та бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №39/304/14/5т від 26.02.2022 (а.с.17-18).

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації про нарахування та виплату ряду військовослужбовців, зокрема позивачу, додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022, в розмірі 100000грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі в бойових діях та заходах.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 28.02.2023 року повідомив, що на підставі довідки №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 ним подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. в розрахунку за період безпосередньої участі осіб у бойових діях, проте така заявка-розрахунок не була прийнята Департаментом з тих причин, що вказана довідка військової частини НОМЕР_2 -ІІ не відповідає вимогам рішення міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/12298 (із змінами, внесеними рішенням від 18.04.2022 № 248/1529). Отже, військовою частиною НОМЕР_1 вчинено всі дії, необхідні для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях, а невиплата останньої відбулася із об`єктивно незалежних від військової частини НОМЕР_1 причин. Також повідомлено, що відповідний наказ про виплату відповідного розміру додаткової винагороди командиром військової частини НОМЕР_1 не видавався (а.с.20-21).

З наданої відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 22.05.2023 копії відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України, якою не було такий розрахунок прийнято, вбачається, що: під час перевірки заявки на фінансування виявлено наступні недоліки: 2) не вірна чисельність (спискова чисельність на кінець минулого місяця не дорівнює списковій чисельності на початок): К_4 (в/с за контрактом) було 2823, показали 2819; 26) Потребує перевірки 4 546 000 грн. потреби на додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розмірі 100000 грн/на місяць. Прошу надати пояснення та копії документів, що є підставами для нарахування зазначеної винагороди. Терміново виправити заявку та направити заміну (а.с.56).

Матеріалами справи також підтверджується, що у листі від 29.11.2022 за №2022_окп_38_1658 Командир оперативно-тактичного угруповання Донецьк генерал-лейтенант ОСОБА_10 у відповідь на службову записку командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2022, вказав останньому про відсутність підстав для надання довідки про прийняття безпосередньої участі військовослужбовцями, які проходили військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_1 , у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, з огляду на те, що вся документація оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 була передана в Галузевий Державний архів Міністерства оборони України (акт №183-Р від 07.09.2022), після ліквідації оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України №3794 від 06.06.2022. При цьому, командиром оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_2 зауважено, що Військовою частиною НОМЕР_1 були отримані довідки №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022 та №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 разом з рапортами майора ОСОБА_11 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 . Наголошено, що виплата додаткової винагороди за весь період мала бути здійснена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , виданого до 5 числа травня та червня, тобто до моменту видання окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 (а.с.19).

Як свідчить зміст довідки про доходи №401 від 14.02.2023, позивачу в березні, травні-червні 2022 року виплачувалася додаткова винагорода із розрахунку 30000 гривень на місяць, однак виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за період з 26.02.2022 по 30.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України не здійснювалася (а.с.22).

Стороною відповідача на обґрунтування своєї позиції до матеріалів справи долучено копію телеграми Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022, адресованої Першому заступнику, заступникам Міністра оборони України, Державному секретарю Міністерства оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, командиру військової частини НОМЕР_4 , голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачам видів (родів військ, сил) Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України, командирам (начальникам) військових частин, установ (а.с.41-46).

З тексту даного документу слідує, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Міністром оборони України встановлено наступні вимоги.

Згідно з пунктом 1 телеграми , під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі-бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка(який) веде воєнні(бойові) дії у складі діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних(бойових)дій;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій);

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій);

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у тому числі поза межами районів ведення бойових дій).

Пунктом 2 цієї телеграми визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно з абзацами 2-3 пункту 3 телеграми, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів слід здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах належить надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 цієї ж телеграми встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.

При цьому, в додатку №1 до телеграми наведено форму довідки про підтвердження того, що військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в певний період часу. За формою такої довідки підставами її видачі визначаються накази командира відповідної військової частини (а.с.46).

Також стороною відповідача на обґрунтування своєї позиції до матеріалів справи долучено копію телеграми Міністра оборони України №248/1529 від 18.04.2022, скерованої до тих самих адресатів, якою викладено в новій редакції пункт 4 та додаток №1 телеграми №248/1298 від 25.03.2022 (а.с.47-48).

Суть зазначених змін полягала у тому, що в підставах видання довідки належить обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 телеграми, тобто бойовий наказ (бойове розпорядження) або журнал бойових дій та рапорт (донесення) командира підрозділу про участь в бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує та керується таким.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі, - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В силу вимог ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 1 ст. 1-1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991 законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно з ч.2 ст. 1-2 цього Закону, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За приписами ч.1 ст. 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Строк дії воєнного стану продовжувався Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022, який затверджений Законом України №2119-IX від 15.03.2022, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, який затверджений Законом України №2212-IX від 21.04.2022, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, який затверджений Законом України №2263-IX від 22.05.2022, Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022, який затверджений Законом України №2500-IX від 15.08.2022, Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022, який затверджений Законом України №2738-IX від 16.11.2022, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023, який затверджений Законом України №2915-IX від 07.02.2023, Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023, який затверджений Законом України №3057-IX від 02.05.2023 і діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України Про загальну мобілізацію №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На виконання Указів Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64 від 24.02.2022 та Про загальну мобілізацію №69 від 24.02.2022, та у межах визначених статтею 9 Закону №2011-ХІІ повноважень, Кабінетом Міністрів України прийнята постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28.02.2022 (далі, - Постанова №168)

В первинній редакції, пунктом 1 Постанови №168 було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

На момент виникнення спірних правовідносин (лютий травень 2022 року), і на момент видачі позивачу довідок від 03.05.2022 та від 04.06.2022 про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, Постанова №168 не містила жодної норми, якою б встановлювалося, що порядок і умови виплати передбачених цією постановою видів додаткової винагороди, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Такі зміни до Постанови №168 фактично були внесені постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, пунктом 3 якої доповнено постанову Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 пунктом 2-1 такого змісту: Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів..

Незважаючи на це, у березні 2022 року Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, прийнято рішення, доведене до відома, в тому числі і командирам (начальникам) військових частин та установ, телеграмою №248/1298 від 25.03.2022. Абзацом 2 пункту 3 цього рішення визначено здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, на підставі таких документів:

бойових наказів (бойових розпоряджень);

журналів бойових дій (вахтових журналів) або журналів ведення оперативної обстановки або бойового донесення або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець (абз.3 пункту 3 рішення).

Додатком №1 вказаного рішення було визначено і форму довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, в якій підставами її видачі визначалися лише накази командира відповідної військової частини.

В подальшому, рішення №248/1298 від 25.03.2022 було змінено і про такі зміни доведено до відома телеграмою №248/1529 від 18.04.2022. Суть змін полягала у тому, що в підставах видання довідки про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах належало обов`язково зазначати такі документи, як: бойовий наказ (бойове розпорядження) або журнал бойових дій та рапорт (донесення) командира підрозділу про участь в бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згодом, 23 червні 2022 року, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято інше рішення №912/з/29 від 23.06.2022 у вигляді окремого доручення. Абзацами 3-4 пункту 3 цього рішення визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів слід здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах слід надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. При цьому, у підставах про видання такої довідки належить обов`язково зазначати вищевказані документи.

Пунктом 14 рішення №912/з/29 від 23.06.2022 передбачено, що доручення належить застосовувати з 01.06.2022 (крім абзацу третього пункту 1, абзацу четвертого пункту 7 та підпункту 9.11 пункту 9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022). До того ж, абзацом 4 пункту 5 - надано право керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп включати до довідок про безпосередню участь у бойових діях або заходах терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до вимог пункту 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 (далі, - Положення №731) нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення, підлягають державній реєстрації.

Згідно з п.3 Положення №731 на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Однак, ні рішення Міністра оборони України, доведені телеграмами №248/1298 від 25.03.2022, №248/1529 від 18.04.2022, ні рішення №912/з/29 від 23.06.2022 у вигляді окремого доручення, не зареєстровані в установленому порядку в Міністерстві юстиції як нормативно-правові акти.

Суд звертає увагу, що фактично нормативно-правовий акт для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди згідно з Постановою №168 прийнятий Міністерством оборони України лише 25 січня 2023 року. Саме цього числа прийнято наказ №44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233, і яким внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі, - Порядок №260), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

Наказом №44 від 25.01.2023 доповнено Порядок №260 новим розділом - XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, в якому передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділ у (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою. Пунктом 3 цього розділу встановлено, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. А пунктом 4, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили 31.01.2023 з моменту офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01 лютого 2023 року, про що безпосередньо зазначено в п.3 Наказу №44 від 25.01.2023.

Не є спірною та обставина, що позивач, будучи військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , був відряджений до Військової частини НОМЕР_2 , та з 26.02.2022 по 30.05.2022 перебував у складі сил і засобів оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 , які залучалися та брали безпосередню участь в угрупованні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Безпосередня участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у вказаний період підтверджена довідками Військової частини НОМЕР_2 (Оперативно-тактичне угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, які, до слова, за формою і змістом відповідають вимогам телеграми Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022.

Підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. слугувало те, що зазначені довідки не відповідають вимогам телеграми Міністра оборони України №248/1529 від 18.04.2022, з огляду на що відповідачем не прийнято відповідний наказ.

Суд вважає таку позицію відповідача неаргументованою, з огляду на таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України № 1-зп від 13.05.1997 і № 3-рп/2001 від 05.04.2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення №1-рп/99 від 09.02.1999, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення №3-рп/2001 від 05.04.2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2017 від 20.12.2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №8-рп/2005 від 11.10.2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі Kopecky проти Словаччини).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

За обставин цієї справи, на той час, коли позивач брав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (з 26.02.2022 по 30.05.2022) постанова Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28.02.2022 не містила жодної норми, якою б передбачалося, що порядок і умови виплати передбачених цією постановою видів додаткової винагороди, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідні зміни були внесені постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, яка набрала чинності лише 19.07.2022.

Відповідно, на момент виникнення спірних правовідносин діяла така редакція постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28.02.2022, яка лише встановлювала право на отримання додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з безпосереднім перебуванням в районах здійснення зазначених заходів.

Оскільки в такій редакції не містилося жодних бланкетних норм про затвердження порядку та умов виплати додаткової винагороди керівниками відповідних міністерств та державних органів, то на момент виникнення спірних правовідносин телеграми Міністра оборони України могли застосовуватися лише в порядку та у спосіб, який відповідає положенню постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та спрямовані на її виконання. Правозастосування таких телеграм у спосіб, який за змістом є позбавленням особи права на отримання відповідної додаткової винагороди є протиправним та не відповідає змісту та призначенню відповідного нормативно-правового акту.

Так як станом на час видачі довідок від 03.05.2022 та від 04.06.2022 постанови Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, що включила до постанови №168 від 28.02.2022 відповідну відсильну норму про встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди керівниками відповідних міністерств та державних органів, не існувало, в той час, як сама по собі постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 прямо передбачала право на таку винагороду як таке, то позивач поза всяким сумнівом має право на отримання вказаної додаткової винагороди за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії - з 26.02.2022 по 30.05.2022, що підтверджений, як довідками Оперативно-тактичного угруповання Схід №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, так і наказами командира Оперативно-тактичного угруповання Схід по стройовій частині №18 від 20.01.2022 та №117 від 31.05.2022 відповідно.

Суд також наголошує, що наявні в матеріалах справи довідки №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, видані начальником штабу першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання Схід, скріплені гербовою печаткою військової частини НОМЕР_2 (Оперативно-тактичне угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та містять підстави видачі: накази командира Оперативно-тактичного угруповання Схід по стройовій частині відповідно №18 від 20.01.2022 та №117 від 31.05.2022 і бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.02.2022 №39/304/14/5т.

Жодних документів, які б підтверджували недійсність вказаних довідок, матеріали справи не містять і відповідачем не надано, як і не заперечується останнім факт безпосередньої участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період.

Та обставина, що в підставах видачі довідок не фігурують такі документи, як: рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, жодним чином не доводить відсутність таких документів в оперативно-тактичному угрупованні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До того ж з наявного у матеріалах справи листа командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_2 генерал-лейтенанта Ю.Содоль № 2022_окп_38_1658 від 29.11.2022, який підготовлений за наслідком розгляду службового листа відповідача від 04.11.2022 №1923, судом встановлено, що командир зведеного дорожньо-комендантського загону військової частини НОМЕР_5 майор ОСОБА_12 , який у період з 24.02.2022 по 30.05.2022 перебував у складі сил та засобів оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 та виконував обов`язки за посадою командира загону забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху військової частини НОМЕР_1 , підтвердив, що під час перебування у складі сил та засобів оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 ним були написані рапорти щодо надання довідок та отримані Довідки від 03.05.2022 № 2022/окп/38/1087 та від 04.06.2022 №2022/окп/ НОМЕР_6 , в яких був зазначений весь період безпосередньої участі військовослужбовців (в т.ч. позивача) у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. В подальшому майором ОСОБА_13 були написані рапорти на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та разом з отриманими довідками надіслані на адресу військової частини НОМЕР_1 (а.с.19).

Більше того, вимога про зазначення таких документів (зокрема, рапорта (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях) у довідках була закріплена у відповідному підзаконному нормативно-правовому акті лише 25.01.2023 і почала застосовуватися з 01.02.2023 - після офіційного оприлюднення та реєстрації в Міністерстві юстиції України наказу Міністерства оборони України №44 від 25.01.2023, яким внесено відповідні зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260.

Загалом, будь-які недоліки в оформленні довідок як і невиконання тією чи іншою військовою частиною формальних процедур з реалізації права позивача не може розглядатися як підстава для відмови у відповідній виплаті, адже в іншому випадку на позивача буде покладено тягар негативних наслідків за недотримання однією із військових частин встановленого порядку, чим порушуватиметься суть права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Суд констатує, що наявність наказів командира оперативно-тактичного угруповання ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №18 від 20.01.2022 та №117 від 31.05.2022, і довідок №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, в своїй сукупності є достатнім підтвердженням факту безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 26.02.2022 по 30.05.2022, що в свою чергу є підставою для видачі наказу командиром про виплату відповідної додаткової винагороди військовослужбовцю.

Доводи відповідача про те, що на невідповідність довідок про участь позивача у бойових діях вимогам рішення Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 (зі змінами від 18.04.2022 вказано Департаментом фінансів Міноборони у листі від 07.05.2022, через що не прийнято заявки-розрахунку на фінансування для виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди позивачу, і у зв`язку з чим відповідач вважає відсутніми підстави для видачі наказу про виплату такої винагороди позивачу, суд відхиляє як такі, що не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами справи.

Так, як слідує зі змісту листа Департаменту фінансів Міноборони від 07.05.2022 (а.с.56) останній не містить жодних зауважень щодо форми чи змісту довідок про участь позивача в бойових діях чи їх невідповідність рішенням Міністра оборони. Більше того, зважаючи на дату відповіді Департаменту фінансів (07.05.2022), то такий і не міг стосуватися довідки від 04.06.2022. Вказаним листом у відповідача вимагалося надати пояснення і копії документів, що є підставами для нарахування зазначеної винагороди.

Як зазначалося судом раніше, відповідно до п. 1 Постанови № 168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки,….., які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, підставою для виплати спірної додаткової винагороди є саме наказ командира (начальника).

Відповідно, маючи фактичну підставу для видачі наказу про виплату додаткової винагороди позивачу у розмірі 100000,00 грн. та правову підставу для цього у вигляді вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28.02.2022 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), відповідач зобов`язаний був видати відповідний наказ про виплату позивачу цієї додаткової винагороди, однак цього безпідставно не здійснив.

Відмова відповідача у видачі наказу про виплату позивачу додаткової винагороди мотивується невідповідністю довідок вимогам рішень Міністра оборони України, доведених до відома телеграмами №248/1298 від 25.03.2022 та №248/1529 від 18.04.2022.

Водночас, станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій частині, жодна норма чинного законодавства не передбачала права Міністра оборони України обмежувати виплати такої додаткової винагороди, або встановлювати додаткові передумови для її виплати.

В свою чергу, вищезгадані рішення №248/1298 від 25.03.2022 та №248/1529 від 18.04.2022, як і окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 не є нормативно-правовими актами та могли застосовуватись виключно у разі передбачення такого застосування нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини (Постановою №168). Але, як вже зазначалося судом раніше, таке було передбачено лише постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, пунктом 3 якої доповнено постанову Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 пунктом 2-1 відповідного змісту. За наведеного, ухвалені Міністром оборони України рішення ні за яких умов не можуть бути застосовані до правовідносин, що мали місце до 07.07.2022.

В цьому контексті, слід звернути увагу на те, що за правилами частин першої-другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права охоплює не лише змістовний аспект (правового відношення між людиною і державою на засадах визнання людини вищою соціальною цінністю), але й процедурний аспект, який базується на вимогах відповідності правотворчої та правозастосовної практики певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону, вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону; застосування покарання виключно на підставі закону та інше.

Стосовно принципу верховенства права, який вимагає дотримання вимог якості закону, то Європейський суд з прав людини у рішеннях від 10.12.2009 у справі Михайлюк та Петров проти України та від 29.04.2003 у справі Полторацький проти України зазначив, що вираз згідно із законом насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 24.03.1988 у справі Ольссон проти Швеції №1, норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.

Про те, що закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам доступності та передбачуваності зазначено також у рішеннях Європейський суд з прав людини у справі Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства, Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки, Беєлер проти Італії.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб надати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (рішення від 24.04.2008 у справі С.G. та інші проти Болгарії, від 09.01.2013 у справі Олександр Волков проти України).

Також згідно практики Європейського суду з прав людини, суд повинен керуватись принципом юридичної визначеності. Цей принцип означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття законних очікувань).

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

За наведених обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, не здійснюючи видання наказу про виплату додаткової винагороди позивачу за період з 26.02.2022 по 30.05.2022, який і є правовою підставою для такої виплати згідно з абз.2 п.1 Постанови №168, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством, тобто протиправно.

Як наслідок, порушені протиправною бездіяльністю відповідача права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, за період його безпосередньої участі у бойових діях з 26.02.2022 по 30.05.2022.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність в ході розгляду справи порушення прав позивача з боку відповідача у спірних правовідносинах, а тому позов належить задовольнити повністю.

Правові підстави для застосування судом положень ст.139 КАС України відсутні, позаяк позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (а.с.9), а доказів понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу про виплату додаткової винагороди, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №l68 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", штаб-сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту батальйону забезпечення руху Військової частини НОМЕР_1 , за період часу з 26.02.2022 року по 30.05.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) або забезпеченні здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України, за час його безпосередньої участі у бойових діях з 26.02.2022 по 30.05.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 червня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Суддя Н.С. Гудима