Справа № 120/3628/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 р. Справа № 120/3628/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Савчука М.В., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 1) про визнання протиправним рішення відповідача 1 за № 51 від 02.01.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача 1 з 16.08.2022 призначити і виплачувати позивачу відповідну пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.12.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 51 від 02.01.2023 позивачу надано відмову. Підставою для цього слугувала відсутність необхідного страхового стажу, а саме 29 років, тоді як у позивача такий стаж становить 21 рік. Водночас до страхового стажу позивача відповідач не зарахував періоди роботи з 01.07.1993 по 28.02.1994, оскільки відсутні номера та дати наказів про зарахування та звільнення, а також з 05.03.1994 по 04.01.2001, оскільки на печатці відсутній код підприємства.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою суду від 10.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Позивачу запропоновано уточнити суб`єктний склад учасників справи або ж письмово висловити свою позицію щодо можливості залучення судом як співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Крім того, позивача зобов`язано надати суду копію заяви від 27.12.2022 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якою позивач звертався до пенсійного органу.

26.04.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у якості співвідповідача. Також до клопотання додано заяву позивача ОСОБА_1 від 27.12.2022 про призначення пенсії за віком. Крім того, у зв`язку з необхідністю залучення співвідповідача, представник позивача уточнив позовні вимоги в зобов`язальній частині та просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 16.08.2022 призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином позивач усунув недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі суду від 10.04.2023.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2) та витребувано матеріали пенсійної справи позивача.

08.05.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що 27.12.2022 позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності відповідач 1 розглянув таку заяву та прийняв рішення № 51 від 02.01.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу: у позивача є 21 рік при необхідному 29 років.

Відповідач зауважує, що до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки:

- з 01.07.1993 по 28.02.1994, оскільки відсутні номера та дата наказів про зарахування та звільнення з роботи;

- з 05.03.1994 по 04.01.2001, оскільки на печатці, яка завіряє відповідні записи відсутній код підприємства.

Відповідач зазначає, що зарахувати вказані періоди можливо за умови дотримання вимог Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відтак, на думку відповідача 1, відмова у призначенні пенсії є правомірною.

12.06.2023 на виконання вимог суду відповідач 2 надав копії матеріалів електронної пенсійної справи позивача

14.06.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач 2 зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком мають особи, які в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 досягнули віку 60 років за наявності страхового стажу у зазначений період не менше 29 років.

Відповідач 2 вважає оскаржуване рішення правомірним, посилаючись на відсутність у позивача необхідного страхового стажу. При цьому відповідач 2 вказує на те, що у матеріалах пенсійної справи є заява позивача про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області із прийняттям рішення № 51 від 04.05.2023 про відмову у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 27.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.01.2023 № 51 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивача, на думку пенсійного органу, складає 21 рік 0 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії.

При цьому до страхового стажу позивача відповідач не зарахував такі періоди роботи:

- з 01.07.1993 по 28.02.1994, оскільки відсутні номера та дата наказів про зарахування та звільнення з роботи;

- з 05.03.1994 по 04.01.2001, оскільки на печатці, яка завіряє відповідні записи відсутній код підприємства.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 27.12.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність у позивача достатнього страхового стажу, а саме 29 років.

Як зазначає відповідач 1, підтверджений стаж роботи позивача становить 21 рік 0 місяців. Водночас до страхового стажу позивача не враховані такі періоди роботи:

- з 01.07.1993 по 28.02.1994, оскільки відсутні номера та дата наказів про зарахування та звільнення з роботи;

- з 05.03.1994 по 04.01.2001, оскільки на печатці, яка завіряє відповідні записи відсутній код підприємства.

Перевіряючи вказані доводи відповідача 1, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.93". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Досліджуючи трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що згідно із записом № 18 31.03.1993 позивач звільнений у зв`язку з ліквідацією училища на підставі Наказу № 39 від 31.03.93.

Відповідно до запису № 19 з 01.07.1993 по 28.02.1994 позивач отримував допомогу по безробіттю.

Згідно з записом № 20 05.03.1994 позивач прийнятий на посаду заступника директора.

Відповідно до запису № 21 04.01.2001 позивач звільнений за власним бажанням.

Щодо посилань відповідача 1 про відсутність на печатці коду підприємства, то суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що наведена зокрема у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Вищезазначене додатково підтверджується тим, що згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене суд вважає, що записи у трудовій книжці позивача містять достатні та необхідні відомості про його роботу в період з 05.03.1994 по 04.01.2001 та підлягають врахуванню для обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком.

Щодо посилань відповідача 1 про відсутність номера та дати наказів про зарахування та звільнення, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, згідно із записами в трудовій книжці позивача у період з 01.07.1993 по 28.02.1994 позивач отримував допомогу по безробіттю, а відтак не здійснював трудову діяльність, що, відповідно, не передбачає винесення наказів про зарахування та звільнення з роботи, як помилково вважає відповідач.

Відтак, на переконання суду, відповідач 1 при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії № 51 від 02.01.2023 поверхнево досліджував матеріали пенсійної справи позивача, не надав їм належної оцінки, оскільки відмова у зарахуванні періодів з 01.07.1993 по 28.02.1994 ґрунтуються на обставинах, які не відповідають дійсності.

При цьому суд зауважує, що відповідно до п. а ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Водночас суд вважає, що у даному випадку відсутність в оскаржуваному рішенні оцінки щодо можливості зарахування періоду роботи позивача з 01.07.1993 по 28.02.1994 саме з приводу отримання допомоги по безробіттю, позбавляє можливості суд зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не надано оцінки періоду участі позивача у зоні бойових дій за період з 10.09.2019 по 22.03.2020, що підтверджують надані довідки, то суд зазначає таке.

До матеріалів позовної заяви позивач додав довідку військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2022 за № 332/2 про те, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 10.09.2019 по 22.03.2020 безпосередньо приймав участь у складі сил і засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки, відсічи і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також довідку від 08.05.2019 про те, що позивач ОСОБА_1 з 24.04.2019 по теперішній час перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 .

Разом з тим у матеріалах справи відсутній будь-які належній докази на підтвердження того, що позивач надавав вказані довідки пенсійному органу, звертаючись 27.12.2022 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Звідси, оскільки відповідний період взагалі не був предметом оцінки суб`єкта владних повноважень, тобто пенсійного органу, суд не може надавати оцінку такому періоду і вирішувати питання щодо можливості його зарахування до страхового стажу позивача, оскільки це належить до дискреційних повноважень відповідного органу влади.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідач 1 неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 05.03.1994 по 04.01.2001 та не надав правомірної і належної оцінки періоду з 01.07.1993 по 28.02.1994.

Відтак рішення відповідача 1 за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Втім, беручи до уваги встановлені обставини справи та надані сторонами докази, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачу пенсії за віком.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 1058 та Порядком № 22-1, і без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно належного розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 51 від 02.01.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 27.12.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки суду, наданої в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в Одеській області № 51 від 02 січня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 грудня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса для листування: вул. Пирогова, 76в/79, м. Вінниця, 21037);

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65107);

2) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 14.06.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович