Справа № 420/8297/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8297/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-4) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому позивачка просить: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №61 від 14.02.2023 щодо відмови в призначенні їй ОСОБА_1 , пенсії за віком; - зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до її ОСОБА_1 , страхового стажу період навчання в Херсонському професійному кулінарному училищі з 01.09.1979 пo 01.06.1981 і періоди роботи з 11.06.1981, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданій 01.06.1981 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсій за віком від 28.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона 28.12.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії (без зазначення підстав такої відмови).

Позивачка зазначила, що 07.02.2023 року вона повторно звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку розглянуто за принципом ектериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області. За результатом розгляду заяви від 07.02.2023 прийнято рішення №61 від 14.02.2023, яким відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу (29 років) за наявного 22 роки 2 місяці 23 дні. До страхового стажу не враховано періоди роботи по трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки записи до трудової книжки оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчено печаткою підприємства.

Позивачка вважає рішення №61 від 14.02.2023 про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, оскільки записи її трудової діяльності, а також навчання, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що є основним документом який підтверджує стаж роботи - підлягають зарахуванню.

При цьому зазначила, що вона не може нести відповідальності за неналежне оформлення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Серед іншого зазначила, що датою її звернення до ГУ ПФУ є саме 28.12.2022 року, з якої необхідно повторно розглянути заяву та призначити пенсію.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.31-32).

До суду від представника ГУ ПФУ в Кіровоградській області надійшов відзив на позов (а.с.39-43), у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що згідно наданої заявницею трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.08.1985 по 27.01.1986, оскільки дата при звільненні з роботи не відповідає даті наказу.

В ході розгляду документів дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , на титульній сторінці якої відсутня печатка підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Також до суду надійшов відзив на позов від ГУ ПФУ в Херсонській області (а.с.44-49, 92-97), який просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що первинна заява ОСОБА_1 від 28.12.2022 була за принципом екстериторіальності передана на розгляд ГУ ПФУ в Одеській області, за результатом якої прийнято рішення №61 від 02.01.2023, яке позивачкою не оскаржувалось та не є предметом розгляду даної справи.

Спірним в межах даної справи є рішення №61 від 14.02.2023, прийняте ГУ ПФУ в Кіровоградській області за розглядом заяви від 02.01.2023 року, тому зобов`язання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.12.2022 є необґрунтованою.

Представник відповідача вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а спосіб захисту обраний позивачкою передає суду дискреційні повноваження, якими наділений пенсійний орган для розгляду документів.

До суду від позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с.142-143), у якій вона просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, наголошуючи, що датою її звернення до пенсійного органу є саме 28.12.2022 року.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.52-56).

28.12.2022 року позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала копії паспорта, РНОКПП, довідки про одруження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.73-76).

Таким чином, до заяви не надавалась копія трудової книжки.

Заяву розглянуто ГУ ПФУ в Одеській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №61 від 02.01.2023, відповідно до якого за доданими документами до страхового стажу зараховано періоди роботи у відповідності до наданих документів, страховий стаж склав 22 роки 3 місяці 23 дні за необхідного 29 років. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 13.08.2025 року (а.с.57).

Рішення ГУ ПФУ в Одеській області №61 від 02.01.2023 ОСОБА_1 не оскаржувалось, доказів протилежного позивачкою до суду не надано.

07.02.2023 року ОСОБА_1 вдруге звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала також копію трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.77-80). Заяву за принципом екстериторіальності направлено для розгляду ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

За результатом розгляду заяви від 07.02.2023 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №61 від 14.02.2023 року, оскільки у заявниці відсутній необхідний страховий стаж 29 років, за наявності 22 роки 3 місяці 23 дні. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди роботи по трудовій книжці від 01.06.1981 серії НОМЕР_3 , оскільки записи до трудової книжки оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчено печаткою підприємства.

Повідомлено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів із зазначенням реорганізації (в разі необхідності). Для зарахування до страхового стажу періоду навчання необхідно надати документ про навчання або уточнюючу довідку про період навчання (а.с.58-59).

Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії №61 від 14.02.2023 протиправним, та таким, що підлягає скасуванню звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058 в редакції від 01.01.2023, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Водночас, призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку (ч.2 ст. 44 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч.4 ст.26 Закону №1058-IV).

Позивачка, вважаючи, що у неї наявний страховий стаж у розмірі 29 років, досягнувши віку 60 років, 28.12.2022 року звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої не додала копії трудової книжки. 07.02.2023 року позивачка повторно звернулась із заявою, до якої долучила копію трудової книжки та за результатом якої прийнято оскаржуване рішення №61 від 14.02.2023.

Пунктом 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) в редакції від 30.12.2022 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Оскільки позивачкою оскаржується рішення №61 від 14.02.2023, прийняте за результатом розгляду заяви від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком, саме 07.02.2023 є днем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення » від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) в редакції від 28.09.2022 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно до абз. 2 п. 2.11. Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з абз. 1 п. 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

В оскаржуваному рішенні, обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про не зарахування до стажу позивача періодів згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на її титульному аркуші відсутня печатка підприємства.

Суд враховує, що в оскаржуваному рішенні №61 від 14.02.2023 не вказано які саме періоди трудової діяльності та/або навчання (із зазначенням їх дат) не були враховані відповідачем. Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ фактично визнано трудову книжку позивача та відповідно всі записи у ній недійсними з підстав того, що на одній титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства.

Відповідно до пункту 17-1 Порядку №637 у разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 , в яку внесені записи її трудової діяльності, що не містить будь-яких виправлень, суперечностей із датами призначення, звільнення робітника, а також номерами записів трудової діяльності. При цьому трудова книжка заповнена 01.06.1981 року та перший запис в ній Херсонського професійного кулінарного училища (навчання з 01.09.1979 року по 01.06.1981 року).

При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача, ГУ ПФУ в Кіровоградській області, що згідно наданої трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.08.1985 по 27.01.1986, оскільки дата при звільненні з роботи не відповідає даті наказу, з огляду на наступне.

Такі мотиви викладені ГУ ПФУ в Кіровоградській області лише у відзиві на позов та відсутні в оскаржуваному рішенні. Крім того, представником відповідача не надано детальних пояснень з цього приводу, оскільки трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 не містить періоду роботи з 12.08.1985 по 27.01.1986.

Суд вважає доводи відповідачів необґрунтованими, а оскаржуване рішення прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та є таким, що не відповідає дотриманню необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Верховним Судом сформований правовий висновок, згідно якого право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Верховний Суд свої висновки підтвердив у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, згідно якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сталою практикою Верховного Суду є посилання на дотримання суб`єктами владних повноважень положень законодавства, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, у постанові від 02.12.2021 по справі №263/9464/16-а Верховний Суд зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Вказана правова позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду у цій категорії справ.

У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а Верховний Суд вказує, що у касаційній скарзі відповідач заперечує проти зарахування до трудового стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії на пільгових умовах, посилаючись на відсутність уточнюючих довідок.

Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постановах від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 12.12.2019 у справі №423/405/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст.62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постанові від 20.01.2022 року у справі №591/7003/16а 27 зазначено, що колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Також суд вважає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином суд дійшов висновку, що прийняте рішення №61 від 14.02.2023, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці не зарахування його до стажу періодів роботи та/або навчання згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , що визнано судом неправомірним.

В свою чергу відсутність чітко визначених в оскаржуваному рішенні періодів, які не зараховані до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , унеможливлюють зобов`язання судом ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати такі (невідомі) періоди.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачці, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Суд дійшов висновку, що рішення №61 від 14.02.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує, що в оскаржуваному рішенні не зазначено які саме періоди роботи (із зазначенням їх дат) не були враховані відповідачем та вважає, що з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №61 від 14.02.2023 та зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Оскільки судом встановлено, що датою звернення до пенсійного органу в межах спірних правовідносин є 07.02.2023, тому саме заяву від 07.02.2023 суд вважає необхідним зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки ухвалою суду від 19.04.2023 року звільнено позивачку від сплати судового збору за подання цього позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії №61 від 14.02.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва