Справа № 160/9196/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/9196/22
(суддя Маковська О.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі №160/9196/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 липня 2022 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2) згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №68 від 05.01.2022 Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період перебування на інвалідності з 03.12.2010 по 05.01.2022, тобто 11 років 01 місяць 02 дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з дня подачі заяви, тобто, з 05.01.2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є протиправною, так як відповідач повинен був зарахувати період перебування позивача на інвалідності до її страхового стажу. Зазначає про те, що колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ та Законом № 1058-ІV повинна трактуватися на користь особи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що в період звернення позивача 05.01.2022 року із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, абзац 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 викладено у новій редакції яка передбачає зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, тільки до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, при цьому наведена правова норма не містить положень, які б визначали право позивача на врахування часу перебування на інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням до страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для застосування положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нормами абзацу 4 частини 1 статті 24 якого, чітко визначено єдину умову за якої здійснюється зарахування часу перебування особи на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням - зарахування такого часу тільки до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми права до спірних відносин. Зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є особою з інвалідністю 3-ої групи у зв`язку з професійним захворюванням, з 05.11.2008 перебуває на обліку у відповідача-1 та отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Після досягнення 60-річного віку, позивач 05.01.2022 звернулась до відповідача-1 із заявою про переведення з пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання на пенсію за віком.

Відповідно до принципу екстериторіальності ця заява направлена для розгляду до відповідача-2.

За результатами розгляду заяви, відповідачем-2 прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 05.01.2022 №68, в якому зазначено, що страховий стаж заявниці становить 23 роки 02 місяці 09 днів, додатковий стаж (час перебування на інвалідності) - 7 років 01 місяць 27 днів. Згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 28 років. При переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, страховий стаж заявниці залишився не змінним (23 роки 02 місяці 09 днів), оскільки відповідно до ст.24 Закону, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах. З огляду на те, що заявниця не має необхідного страхового стажу, їй відмовлено у переведенні на пенсію за віком (а.с.16).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 28 років.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

На момент призначення позивачу пенсії по інвалідності, у зв`язку із професійним захворюванням (05.11.2008 року) редакція абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 мала наступний зміст: «Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148 від 03.10.2017 року до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було внесено зміни та абзац 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 було викладено в наступній редакції: «Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах».

Тобто, з 03.10.2017 року час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням не зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а зараховується виключно до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Зважаючи на те, що на час звернення позивача з заявою до відповідача - 05.01.2022 року час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням не зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, відповідач-1 мав усі законні підстави для не зарахування цього періоду до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань позивача на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема частину 5 статті 56, відповідно до якої час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14), виходячи із з наступного.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1).

В силу вимог частини 2 статті 5 Закону №1058, виключно цим Законом визначаються, серед іншого, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

За змістом частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід відмітити те, що позивачу пенсія по інвалідності призначена з 05.11.2008 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нормами абзацу 4 частини 1 статті 24 якого, чітко визначено єдину умову за якої здійснюється зарахування часу перебування особи на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням - зарахування такого часу тільки до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Окрім того, слід вказати на те, що статтею 4 Закону №1058 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі по тексту також - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

До переліку законодавчих актів (законів), визначених як законодавство про пенсійне забезпечення, Закон України «Про пенсійне забезпечення» коментованою нормою Закону №1058 не віднесено. В свою чергу, Закон України «Про пенсійне забезпечення», в тому числі частина 5 статті 56 Закону №1788, не є такими, що прийнятий відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що станом на 03.10.2017 року (до внесення змін до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону №1058) позивач не мала необхідного страхового стажу, який би давав їй право на призначення пенсії за віком.

Суд апеляційної інстанції зауважує і на тому, що станом на 05.01.2022 року пенсія за віком призначається на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Закону України «Про пенсійне забезпечення», що виключає неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органами державної влади, а тому доводи позивача про наявність колізії в законі є безпідставними.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі №160/9196/22 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 12 червня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя Д.В. Чепурнов