Справа № 300/3723/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3723/22 пров. № А/857/3894/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року (суддя першої інстанції Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 02.02.2023)

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову в зарахуванні до стажу на пільгових умовах за Списком №2 та страхового стажу періоду роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 17.06.1997 по 30.09.2003, до пільгового стажу за Списком №2, страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, з 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020, зобов`язання зарахувати до стажу на пільгових умовах за Списком № 2 та страхового стажу періоду роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 17.06.1997 по 30.09.2003, до пільгового стажу за Списком №2, страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, з 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 15.09.2020 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 13.07.2022 №83. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020, до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з порушенням норм матеріального права, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області+. Просить скасувати оскаржене рішення 02.02.2023 та ухвалити постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що наданими документами підтверджено страховий стаж позивача 20 років 09 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020, оскільки компетентними органами Російської Федерації не підтверджено сплату страхових внесків; до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не враховано періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржене. Тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.12.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.12.2020 року № 3142 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та повідомлено, що його страховий стаж становить 16 роки 7 місяців та не підтверджено пільговий період роботи, внаслідок чого, право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 у позивача відсутнє. Зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994 в ООО «Белые ночи», оскільки підставою для прийняття є контракт №66 від 22.10.1993, який заявником не додано до заяви про призначення пенсії. Періоди роботи з 01.01.2004 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010 в ООО УРОНО, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, з 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020 в Новоуренгойском филиале ООО Эриелл нефтегазсервис не зараховано до загального страхового стажу позивача, оскільки відсутня довідка про підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а згідно чинного законодавства України, починаючи з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Окрім того, періоди роботи ОСОБА_1 з 23.10.1993 по 22.03.1994 в ООО Белые ночи, з 17.06.1997 по 30.09.2003 в ПАО Варьеганнефть, з 01.10.2003 по 20.01.2010 та з 05.03.2010 по 15.12.2010 в ООО УРОНО не зараховані до пільгового стажу роботи за Списком №2, оскільки заявником не подано накази про результати атестації робочого місця.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2022, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2022, у справі №300/6060/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії від 16.12.2020 №3142, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області невідкладно розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо можливості зарахування стажу роботи ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи: з 23.10.1993 по 22.03.1994 в ООО Белые ночи, з 01.01.2004 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010 в ООО УРОНО, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, з 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020 в Новоуренгойском филиале ООО Эриелл нефтегазсервис та до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994 в ООО Белые ночи, з 17.06.1997 по 30.09.2003 в ПАО Варьеганнефть, з 01.10.2003 по 20.01.2010 та з 05.03.2010 по 15.12.2010в ООО УРОНО для обрахунку та призначення пенсії з урахуванням положень: Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993; Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992; Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15 квітня 1994 року; законодавства Російської Федерації на предмет порядку зарахування стажу роботи на вказаній території, як такого що дає право на призначення пенсії, про що в установленому порядку повідомити ОСОБА_1

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.08.2022 у справі №300/6060/21 повторно розглянуто питання щодо можливості зарахування періодів роботи до страхового стажу та стажу роботи на пільгових умовах.

Рішенням про відмову в призначенні пенсії від 13.07.2022 №83 відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994 в ООО «Белые ночи», з 01.01.2006 по 31.08.2006, з 01.10.2006 по 30.04.2007, з 01.06.2007 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 31.12.2009 в ООО «Уроно», стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 не враховано. Згідно вказаного рішення до страхового стажу не враховано періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020, оскільки компетентними органами Російської Федерації не підтверджено сплату страхових внесків; до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не враховано періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що записами трудової книжки позивача підтверджуються спірні періоди його роботи. При цьому суд зауважив, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Отже, протиправною є відмова відповідача зарахувати період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020 до загального страхового стажу позивача, адже несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист. Крім того, суд зауважив, що атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава не повинна покладати відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера. Таким чином, безпідставними є доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю документів про результати атестації робочих місць. Водночас, зважаючи на те, що основним документом для підтвердження стажу роботи при вирішенні питання про призначення пенсії є трудова книжка, яка містить записи про спірні періоди роботи, відсутність пільгової довідки та атестації робочого місця не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи. Отже, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010. Таким чином, рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії є протиправним.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону №1058-ІV наведено наступні визначення:

пенсія-щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Поряд з цим, за змістом ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації...

Згідно зі ст. 12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993).

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Зі змісту наведених норм вбачається, що пенсія особі, що звернулась за її призначенням, призначається за нормами законодавства країни, де відбувалась трудова діяльність цієї особи, а пільговий стаж, набутий на території однієї з визначених Угодою держав, визнається іншою державою.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_2 23.10.1993 прийнятий на роботу в ООО «Белые ночи», звідки 22.03.1994 був звільнений, з 17.06.1997 по 30.09.2003 позивач працював в ПАО «Варьеганнефть», з 01.10.2003 по 20.01.2010 та з 05.03.2010 по 15.12.2010 працював в ООО УРОНО, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, з 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019 працював в Новоуренгойском филиале ООО «Эриелл нефтегазсервис», з 01.05.2019 позивач прийнятий в буровую бригаду в Новоуренгойском филиале ООО «Эриелл нефтегазсервис» (а. с. 58-61).

Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаних підприємства та не містять виправлень/підтирань які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

При цьому підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи на території РФ слугувала обставина не підтвердження факту сплати страхових внесків за спірні періоди роботи до пенсійного фонду РФ.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з підстави, такої як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів російської федерації саме з вини позивача суду не надано.

Крім цього, ОСОБА_2 не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17 та від 01.03.2021 у справі №423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність відмови відповідача зарахувати періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020 до загального страхового стажу позивача, оскільки несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу періодів роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010 через відсутність матеріалів атестації робочих місць суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 383 (далі-Порядок №383) при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

За змістом п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пункт 4.4 Порядку №383 передбачає, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, однак якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

За змістом п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442 не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020, в результаті розгляду справи №520/15025/16-а дійшла висновку про те, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі). На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава не повинна покладати відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача з приводу відсутності підстав для зарахування періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю документів про результати атестації робочих місць.

Зважаючи на те, що основним документом для підтвердження стажу роботи при вирішенні питання про призначення пенсії є трудова книжка, яка містить записи про спірні періоди роботи, відсутність пільгової довідки та атестації робочого місця не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010.

Таким чином, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 13.07.2022 №83; зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005, з 01.09.2006 по 30.09.2006, з 01.05.2007 по 31.05.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.01.2010 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010, з 13.05.2013 по 13.02.2014, з 10.04.2014 по 13.03.2015, 06.05.2015 по 29.04.2017, з 04.05.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 03.08.2020, до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 23.10.1993 по 22.03.1994, з 17.06.1997 по 30.09.2003, 01.10.2003 по 20.01.2010, з 05.03.2010 по 15.12.2010; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар