Справа № 359/1318/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про прийняття адміністративної справи до провадження

та відмову у відкритті провадження у справі

13 червня 2023 року Київ № 359/1318/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області зі скаргою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання відповідача внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2023 цю справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду. До таких висновків Бориспільський міськрайонний суд Київської області дійшов із тих підстав, що позов пред`явлений позивачкою не підсудний Бориспільському міськрайонному суду Київської області, оскільки за правилами розмежування предметної юрисдикції цей позов віднесено до підсудності окружного адміністративного суду. як зазначено в ухвалі, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає можливості повернення позовної заяви у разі її предметної непідсудності чи відмови у відкритті провадження із цієї підстави, то було вирішено передати цю справу до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із урахуванням викладеного, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суд констатує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У той же час, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, суд доходить висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, із таких підстав.

Зі змісту скарги слідує, що 22.02.2022 позивачка отримала рішення № РВ-022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 03.08.1999 № 357 на ім`я позивачки було переоформлено технічну документацію та земельну ділянку після смерті її матері, у АДРЕСА_1 (далі земельна ділянка).

20.04.2004 рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 440 технічну документацію на земельну ділянку було затверджено та 29.07.2004 позивачці було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 013417, кадастровий номер 0:13:023:0005 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Із метою внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру позивачка вирішила повторно виготовити технічну документацію на свою земельну ділянку. Звернувшись до ТОВ «Геометр Груп», у ході виготовлення технічної документації, а саме у зведеному кадастровому плані земельної ділянки їй стало відомо, що га території її земельної ділянки знаходиться інша, не відома їй земельна ділянка, площею 0,08 га, кадастровий номер :13:023:0043.

Скориставшись онлайн-сервісом позивачка замовила Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримавши відповідний документ вона пересвідчилась у тому, що дійсно, на території її земельної ділянки незрозумілим їй чином перебуває ділянка іншої фізичної особи, а саме ОСОБА_2 , яка володіє землею на праві приватної власності.

Так як позивачка своєю земельною ділянкою володіє тривалий час, у ході виготовлення першої технічної документації, позивачкою було погоджено межі з сусідами відповідним актом та встановлено межові знаки, у зв`язку із чи уважає, що право її приватної власності порушено.

Уважаючи своє право приватної власності на землю порушеним, позивачка звернулася 05.10.2022 з відповідною письмовою заявою до управління землеустрою та кадастру Бориспільської міської ради, за результатами розгляду якої Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради було рекомендовано звернутися до суду, мотивуючу таку позицію тим, що невідома позивачці земельна ділянка перебуває у приватній власності та із посиланням на пункт 2 статті 158 Земельного кодексу України було зазначено, що виключно судом вирішуються питання щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, які перебувають у власності громадян.

Незважаючи на відповідь Бориспільської міської ради позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо питання «виникнення» на її земельній ділянці іншої, невідомої їй земельної ділянки.

13.12.2022 позивачці надійшла відповідь із посиланням на абзац 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр», в якій зазначено, що дійсно на земельну ділянку позивачки накладена інша земельна ділянка з кадастровим номером :13:023:0043.

Позивачка стверджувала, що відповідно до довідки їй стало відомо, що 13.11.2020 Головне управління Держгеокадастру у Київській області своїм наказом затвердило документацію із землеустрою та надало згоду громадянці ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, яка по факту, внатурі та на місцевості розміщується на території земельної ділянки позивачки.

17.02.2021 ОСОБА_2 були внесені відомості про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області.

Позивачка вважає вказані факти грубим порушенням її прав та інтересів.

Таким чином спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного, на думку позивачки, права володіння, користування та розпорядження земельної ділянкою з кадастровим номером 0:13:023:0005, на яку накладається інша земельна ділянка з кадастровим номером :13:023:0043, у зв`язку із цим суд доходить висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Суд констатує, що у спірних правовідносинах виник спір про речове право, а саме спір про право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 0:13:023:0005, яка належить на праві приватної власності позивачці, яка не згодна з тим, що на її земельну ділянку накладається інша земельна ділянка з кадастровим номером :13:023:0043, право власності на яку зареєстровано за іншою фізичною особою.

Таким чином помилковим є застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та інших справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, уважається, зокрема спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Крім того, суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, відповідно до якого якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Відповідно до частини першої статті19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 15, пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, визнання протиправними дій та рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Із урахуванням викладеного, спір хоч і пов`язаний з оцінкою на предмет правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, проте визначальним, у цьому випадку, є існування права у іншої особи на частину спірної земельної ділянки, на яку накладається земельна ділянка позивачки, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведене та враховуючи суть, характер і зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом з дотриманням правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

справу № 359/1318/23 прийняти до свого провадження. Справа розглядатиметься одноособово суддею Шевченко А.В.

Відмовити у відкритті провадження у справі № 359/1318/23 за скаргою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Шевченко А.В.