Справа № 541/1310/23
Суддя: Третяк О. Г.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1310/23
Номер провадження 2-а/541/16/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 червня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Третяка О. Г.,

за участі секретаря Олешко Н. А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Миргород Полтавської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Ладура Станіслава Костянтиновича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною (незаконною) та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до інспектора взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Ладура Станіслава Костянтиновича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 357902 від 26.03.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

Окрім того, позивач просить стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Позивач має у власності автомобіль Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль 26.03.2023 року о 21 год. 33 хв. перебував по вул. Вокзальній, буд. 5 в м. Миргороді у статичному положенні (не рухався). Позивач перебував в автомобілі в якості пасажира і не керував транспортним засобом, тобто не виконував функції водія. Положення п. 2.1.а) ПДР України в даному випадку не розповсюджуються на позивача.

Поліцейським всупереч ст. 32 ч. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» не мав права вимагати у позивача водійське посвідчення. Відеозапис працівниками поліції здійснювався з порушенням інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів, так як відеозапис не вівся безперервно і час на відеозаписі не співпадає з часом події. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не ідентифіковано відеореєстратор.

Через те, що оскаржувана постанова не була вручена позивачу, то саме 18.04.2023 року при ознайомленні з матеріалами справі в суді ОСОБА_1 мав змогу ознайомитися з постановою, а отже строк оскарження було пропущено з поважних причин, який просить поновити.

Ухвалою судді від 23 травня 2023 року після зміни складу суду адміністративну справу було прийнято до провадження та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 65).

В судове засідання відповідач - інспектор взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Ладур С. К. не з`явився. Просив провести розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 33).

В судове засідання представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Дужик В.О. не з`явилася, просила розгляд справи проводити без її участі. Надала суду відзив на позов ОСОБА_1 та просила відмовити в його задоволенні (а.с.34-40).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 357902 від 26.03.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у сумі 425 гривень (а.с.18).

З відеозапису не вбачається, що автомобіль Ford Tranzit д.н.з. НОМЕР_1 рухався, а позивач перебував в автомобілі в якості водія (а.с. 45). Окрім того, відеозапис переривається декілька раз на значний проміжок часу. Час на відеозапису не відповідає часу події.

Постановою Полтавського апеляційного суду по справі № 541/1112/23 (провадження 33/814/1251/23) постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.04.2023 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких підстав суд вважає, що у працівників поліції були відсутні законні підстави зупинення транспортного засобу та витребування у позивача посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, відповідачем ОСОБА_2 , в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано до суду належних та допустимих доказів щодо правомірності свого рішення, так як не надано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме, не надано суду доказів, що позивач порушив п.2.1 а) ПДР України.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, а належних та допустимих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача події та складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 357902 від 26.03.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржувана постанова була вручена позивачу при розгляді справи або направлена поштою з вказівкою про зміст такого поштового листа, а тому суд погоджується з доводами позивача, що 18.04.2023 року при ознайомленні з матеріалами справі в суді ОСОБА_1 ознайомився з постановою, а отже строк оскарження було пропущено з поважних причин, який слід поновити.

Понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 536,80 грн., відповідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України мають бути відшкодовані позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Департаменту патрульної поліції (а.с. 12).

Вирішуючи клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом складено акт виконаних робіт № 11/23-1 від 08.06.2023 року на суму 4294 грн. 40 коп.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом встановлено, що загальна вартість затрачених адвокатом 4 дій становить 4294 грн. 40 коп.

Отже, витрати позивача в розмірі 4294 грн. 40 коп. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності таких витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України (частини шоста, сьома статті 134 КАС України), відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 480/2181/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

За правовою позицією Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участі у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами та поза судовим засіданням.

Водночас, судова колегія ВС у постанові від 01.06.2022 по справі №480/2181/19 зазначила, що КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Дужик В.О. у відзиві на позов ОСОБА_1 просила суд врахувати, що справа такої категорії відноситься до категорії справ незначної складності, однак суд вважає понесені позивачем судові витрати цілком співмірними та доведені наданими суду доказами.

З огляду на викладене, а також зважаючи на приписи ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та стягнення на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4294 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Керуючись статтями 5, 8-15, 73-78, 134, 139, 141, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Ладура Станіслава Костянтиновича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити повністю.

Визнати причини процесуального строку на оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП поважними та поновити відповідний процесуальний строк.

Визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 357902 від 26.03.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у вигляді судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4294 гривні 40 копійок, а всього 4831 гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Ладур Станіслав Костянтинович, місцезнаходження: 37950, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2-В.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, .

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2023 року.

Суддя: О. Г. Третяк