Справа № 380/13118/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Справа № 380/13118/22 пров. № А/857/3305/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року (суддя Гулкевич І.З., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2022 (конверт) ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 із виплати додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII), індексації грошового забезпечення на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 10.03.2017 у зв`язку із звільненням з військової служби;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за період з 11.03.2017 до повного фактичного розрахунку по 29.08.2022.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог : визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 із виплати додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII та про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) повернуто позивачеві. Вказана ухвала набрала законної сили 14.11.2022 та не оскаржувалась позивачем.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 . Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 28849,95 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржили сторони, які із покликанням неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю; скасувати рішення суду в частині обрахунку суми середнього заробітку.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 вказує, що при нарахуванні та виплаті позивачу сум, належних йому при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру. Відтак, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), щодо виплати позивачу середнього заробітку за спірний період.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд при обрахунку суми середнього заробітку безпідставно не взяв до уваги відомості про заробіток за останні два місяці перед звільненням, які наведені у довідці в/ч НОМЕР_1 від 28.08.2021 №13/129 (далі Довідка) з відомостей, які зберігаються у в/ч щодо нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з червня 2014 року по березень 2017 року. Вважає, що при проведенні розрахунку середнього заробітку позивача судом першої інстанції допущена математична помилка.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що скільки позивач не отримав у день його звільнення всі належні виплати, а кошти йому було перераховано за наслідками судового вирішення спору із значною затримкою, то позивач має право на присудження йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2017 № 59 капітана ОСОБА_1 , виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2022 року у справі №380/15444/21 (далі Рішення суду), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2017 року включно з урахуванням червня 2015 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця). Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2017 року включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату здійснити із урахуванням виплачених сум.

На виконання Рішення суду в/ч НОМЕР_1 30.08.2022 нарахувала кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 29982,03 грн.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті КЗпП). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

За приписами частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у цих статтях норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові Великої Палати Верховного Суду в 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині перші статті 117 КЗпП). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

У цій справі позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, що встановлено Рішенням суду, просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому в/ч НОМЕР_1 провела фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення за спірний період поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2017 року.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

За приписами абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається «Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», що затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Так, відповідно до пункту 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено виплатою індексації грошового забезпечення 30.08.2022, а не при виключенні останнього із списків частини 10.03.2017, то строк затримки розрахунку складає 1370 днів (з 11.03.2017 наступний день після звільнення до 29.08.2022 день який передує дню виплати).

Разом з тим, враховуючи внесені у статтю 117 КЗпП зміни (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 (далі Закон № 2352-IX), в/ч НОМЕР_1 повинна виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_2 від 16.12.2022 №13/158, з відомостей, які зберігаються у в/ч щодо нарахування щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з січня 2017 року по березень 2017 року у наступних розмірах, яка надана суду першої інстанції на виконання вимог ухвали від 14 листопада 2022 року, грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні повні два місці перед звільненням складало: січень 2017 року 2235,75 грн, лютий 2017 року 7065,75 грн.

Число календарних днів : січень 2017 року 31 день; лютий 2017 року 28 днів. Середньоденне грошове забезпечення становить 157,65 грн ((2235,75 грн + 7065,75 грн) :(31+28)). Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до норм статті 117 КЗпП становить 28849,95 грн (157,65 *183).

Відносно посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції зроблено математичну помилку при обрахунку середнього заробітку, оскільки такий не розрахований згідно відомостей, що містились у Довідці (за січень грошове забезпечення становило 6469,26 грн, за лютий 7746,93 грн), то апеляційний суд звертає увагу на те, що до розрахунку грошового забезпечення згідно цієї Довідки включені в тому числі, як нараховані і виплачені, так і ті виплати, зокрема і спірна індексація, які нараховувались та були виплачені у період проходження служби, однак які в подальшому позивач стягнув в судовому порядку, а відтак суд обґрунтовано не взяв до уваги відомості, що наведені у Довідці при обрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки врахування у розрахунок тих сум на які звертає увагу позивач було би подвійним стягненням грошових коштів, які виплачені йому на виконання судових рішень.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про те, що суд першої інстанції допустив помилки при розрахунку спірної суми середнього заробітку.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний