Справа № 400/4832/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 р. № 400/4832/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область,40009,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача, допущену відносно позивачки щодо не зарахування до страхового стажу з розрахунку місяць за місяць періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 (всього не зараховано 3 роки);

зобов`язання відповідача з моменту звернення позивача із заявою «Про призначення пенсії» від 08.03.2023, здійснити перерахунок страхового стажу позивачці із зарахуванням до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 в повному обсязі з розрахунку місяць за місяць (3 роки).

Підставою позову позивачка вказала те, що відповідач при ухвалені оскаржуваного рішення проігнорував довідку Головного управління ДПС у Миколаївській області від 20.02.2023 № 344/АП/14-29-70-06 та, як наслідок, не включив до страхового стажу позивачки період здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, встановленому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Цією ж ухвалою суд витребував у відповідача належним чином засвідчену копію заяви позивачки із додатками, на підставі якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 15.03.2023 № 95, а також рішення від 15.03.2023 № 95.

Адміністративний позов і ухвала суду від 08.05.2023 надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 02.05.2023 і 08.05.2023, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Крім цього, ухвалу суду від 08.05.2023 в частині витребування доказів відповідач не виконав і про причини не подання доказів суд не повідомив.

29.05.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про витребування зі сторін доказів, зокрема, у відповідача:

а) копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95;

б) копію заяви ОСОБА_1 від 08.03.2023 з додатками, на підставі якої прийнято рішення від 15.03.2023 № 95;

в) пояснення про те, які періоди роботи ОСОБА_1 зараховано до її страхового стажу при прийнятті рішення від 15.03.2023 № 95.

Ухвала суду від 29.05.2023 надіслана відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримана ним 29.05.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа

08.06.2023 позивачка подала до суду витребувані судом докази, які долучені до матеріалів справи.

Натомість відповідач витребувані докази не подав, причини неподання суд не повідомив.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується її паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області 22.01.2001.

19.01.2022 позивачка після досягнення шістдесятирічного віку звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком, за результатами розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії від 26.01.2022 № 95. Зазначене рішення вмотивоване тим, що для призначення позивачці пенсії за віком при досягненні нею 60 років їй необхідно мати не менше 29 років страхового стажу, а вона має 26 років 10 місяців 02 дні, якого недостатньо для призначення пенсії.

З метою з`ясування причини відмови в призначені їй пенсії за віком 08.12.2022 позивачка звернулась із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

У листі від 06.01.2023 № 154-11906/К-02/8-1400/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило позивачку про те, що до страхового стажу не враховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також було зазначено, що її страховий стаж, обчислений за період з вересня 1978 року по травень 2020 року, складає 26 років 10 місяців 02 дні.

20.02.2023 Головне управління ДПС у Миколаївській області видало позивачці довідку за № 344/АП/14-29-70-06 про те, що вона перебуває на обліку як платник податків фізична особа-підприємець з 06.11.1997 і за період своєю підприємницької діяльності сплачувала фіксований розмір податку, у тому числі за період з 01.01.2007 по 31.12.2009.

08.03.2023 позивачка повторно звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком, до якої, як вона стверджує, було додано довіку Головного управління ДПС у Миколаївській області від 20.02.2023 № 344/АП/14-29-70-06.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95 позивачці відмовлено у призначені пенсії, оскільки її страховий стаж для визначення права на пенсію становить 26 років 10 місяців 02 дні, а для призначення пенсії їй необхідно мати не менше 29 років страхового стажу. У рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зарахований період роботи з 30.11.1984 по 23.12.1986 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки наявна розбіжність більше одного місяця між датою звільнення та наказом на звільнення, що порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (наказ № 58 від 29.07.1993) та потребує уточнення довідкою.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неврахування до її страхового стажу періоду зайняття нею підприємницької діяльності та сплати фіксованого податку з 01.01.2007 по 31.12.2009 та не призначення їй з 08.03.2023 пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами другим і сьомим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років.

Оскільки позивачка досягла шістдесятирічного віку 18.01.2022, право на призначення пенсії за віком з 18.01.2022 вона може мати лише за умови наявності не менше 29 років страхового стажу.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Відтак з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Суд встановив, що відповідно до довідки форми РС-право, яка сформована за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивачки за період з 26.09.1978 по 22.05.2020 становить 26 років 10 місяців 02 дні. При цьому до її страхового стажу не зараховано період з 01.01.2007 по 31.12.2009.

У рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.01.2022 № 95 і Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95 також зазначено, що страховий стаж позивачки становить 26 років 10 місяців 02 дні.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.01.2022 № 95 не вказано, які періоди не зараховано до страхового стажу позивачки. У цьому рішенні відмічено, що до нього включено період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування (з 01.01.2004 по 31.12.2017).

Натомість у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95 зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу позивачки не зарахований період роботи з 30.11.1984 по 23.12.1986 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки наявна розбіжність більше одного місяця між датою звільненням та наказом на звільнення.

У листі від 06.01.2023 № 154-11906/К-02/8-1400/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило позивачку про те, що до страхового стажу не враховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Також було зазначено, що її страховий стаж, обчислений за період з вересня 1978 року по травень 2020 року, складає 26 років 10 місяців 02 дні.

Таким чином, з наявних у справі матеріалах не зрозуміло, які періоди включені органами Пенсійного фонду України до страхового стажу позивачки 26 років 10 місяців 02 дні, зокрема, чи включено до нього період зайняття позивачкою підприємницькою діяльністю з 01.01.2007 по 31.12.2009.

З метою з`ясування вищевказаної обставини 08.05.2023 і 29.05.2023 суд постановляв ухвали про витребування у відповідача доказів, зокрема, пояснення про те, які періоди роботи позивачки він зарахував до її страхового стажу при прийняття рішення від 15.03.2023 № 95.

У встановлений судом строк відповідач витребувані докази не подав, причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до частини дев`ятої статті 80 КАС України уразі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про визнання доведеною ту обставину, що відповідач при обчисленні страхового стажу позивачки не зарахував до нього період зайняття нею підприємницькою діяльністю з 01.01.2007 по 31.12.2009.

Згідно з абзацом третім підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Вище суд встановив, що за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, період з 01.01.2007 по 31.12.2009 не зарахований до страхового стажу позивачки.

Поряд з цим, у довідці Головного управління ДПС у Миколаївській області від 20.02.2023 № 344/АП/14-29-70-06 зазначено, що за період своєю підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 позивачка сплачувала фіксований розмір податку.

Відтак період сплати позивачкою єдиного внеску з 01.01.2007 по 31.12.2009 підлягає зарахуванню до її страхового стажу. Проте, відомості про це відсутні у системі персоніфікованого обліку з причин, що незалежні від позивачки, а обумовлені невиконання органами державної влади своїх повноважень.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з висновком ЄСПЛ державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Тому суд прийшов до висновку, що органи Пенсійного фонду України зобов`язані були зарахувати до страхового стажу позивачки період зайняття нею підприємницькою діяльністю з 01.01.2007 по 31.12.2009.

Відповідно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95 є протиправним.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Вище суд встановив, що:

рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95 є протиправним;

єдиною підставою для відмови у призначені позивачці пенсії за віком слугувало відсутність необхідно страхового стажу.

Позовними вимогами позивачки є, зокрема, зобов`язання відповідача здійснити перерахунок її страхового стажу із зарахуванням до нього періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009.

При цьому вона не просить визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.03.2023 № 95. Зі змісту позовної заяви слідує, що вона подана з метою призначення їй пенсії за віком.

На переконання суду без скасування рішення відповідача від 15.03.2023 № 95, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії, та без зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії, обраний спосіб захисту позивачки є недостатнім для захисту її прав та законних інтересів і може призвести до повторних звернень до суду.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом:

визнання протиправним і скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 15.03.2023 № 95;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 08.03.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Квитанцією від 01.02.2023, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачкою судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 з розрахунку місяць за місяць періоду здійснення підприємницької діяльності 01.01.2007 по 31.12.2009.

3. Визнати протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії від 15.03.2023 № 95.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009; ):

здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) із зарахуванням до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 31.12.2009 в повному обсязі з розрахунку місяць за місяць з 08.03.2023;

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) від 08.03.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 12 червня 2023 року