Справа № 420/2774/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2774/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох неповнолітніх дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік), зобов`язання провести виплату грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік в кількості 30 днів та грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаних соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що при звільненні їй було виплачено грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення та протиправно не було передбачено виплату грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік). На звернення до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік) позивач отримала лист про відмову у зв`язку з відсутністю підстав.

З відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень вбачається, що відповідач позов не визнає та вказує, що позивача було звільнено зі служби в поліції з 31.12.2022 року за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) та сплачено грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення, що передбачено ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення, а грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, тобто встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 з 2015 року проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0008643), старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка перебувала на посаді на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника капітана поліції ОСОБА_2 (0040507), звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) з 31 грудня 2022 року.

В наказі від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років - 25 років 04 дні; для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби -25 років 04 дні; усього для призначення пенсії - 25 років 04 дні.

Також, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.12.2022 року № 2007 о/с «По особовому складу» передбачено виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року до дня звільнення.

Позивачка 01.02.2023 року звернулася до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).

Листом від 06.02.2023 року Головне управління Національної поліції в Одеській області повідомило позивачку, що правових підстав для нарахування ти виплати грошової компенсації за невикористані 70 діб відпустки немає.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з п. 8 Розділу ІІІ «Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід звернути увагу, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році, однак надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» і ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19, від 30.11.2022 року у справі № 640/85/20.

Суд встановив, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.09.2022 року № 1593 о/с ОСОБА_1 було надано частину невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік, тривалістю 15 календарних днів, з 03.10.2022 року до 17.10.2022 року, при цьому також зазначено, що невикористаними за 2021 рік необхідно вважати 15 календарних днів основної та 15 календарних днів додаткової відпусток.

Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік, проте відповідач протиправно її не виплатив.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції, що діяла протягом 2016-2019 років) жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Суд встановив, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є матір`ю двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, у період роботи в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області з 2016 року по 2019 рік позивач мав право на отримання щорічно додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів.

За таких обставин, оскільки позивач не використовувала щорічно додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів з 2016 року по 2019 рік як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років, тому вона при звільненні зі служби в поліції мала право на отримання грошової компенсації за ці невикористані 40 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, проте відповідач протиправно її не виплатив.

Посилання відповідача в спростування підстав позову, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористану частину відпустки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, що здійснені з невірним тлумаченням норм законодавства.

Суд зазначає, що у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тобто, при обранні способу відновлення порушеного права суд повинен виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік) та зобов`язання відповідача провести виплату грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправними дій щодо відмови в проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох неповнолітніх дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік), зобов`язання провести виплату грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік в кількості 30 днів та грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаних соціальних додатково оплачуваних відпусток, як жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік) - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні виплати грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 днів щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік та за невикористані 40 днів додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працювала і мала двох дітей у віці до 15 років (10 днів за 2016 рік, 10 днів за 2017 рік, 10 днів за 2018 рік, 10 днів за 2019 рік).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА