Справа № 160/19165/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Галайди А.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Іванченко А.Л.,
30.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
- стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2022 року по 23.11.2022 року у розмірі 112828,46грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот двадцять вісім грн. 46 коп., сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів) та за період з 24.11.2022 року по день винесення судом рішення у справі;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів, долучених до позовної заяви, для відповідача; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 05.12.2022 року позивачем 21.12.2022 року усунуті означені недоліки позовної заяви.
11.01.2023 року до суду через електронну підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій викладено позовні вимоги в оновленій редакції:
- стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2022 року по 15.12.2022 року у розмірі 157366,01 грн. (сто п`ятдесят сім тисяч триста шістдесят шість грн. 01 коп. (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів));
13.02.2023 року до суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху та надання позивачеві строку для усунення недоліків.
14.02.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 14.02.2023 року представником ОСОБА_1 16.02.2023р. надано відповідні докази на підтвердження сплати судового збору, а саме: дублікат банківської квитанції від 15.02.2023р. на суму 1573,66грн.
20.02.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Також цією ухвалою витребувано у Кам`янської районної ради Дніпропетровської області: довідку про розмір всіх належних позивачеві сум, нарахованих і виплачених на день її звільнення, із зазначенням їх складових; довідку про розмір середньоденної заробітної плати позивача.
16.03.2023 року до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування вказаної заяви відповідачем зазначено, що до суду позивачка звернулась 30.11.2022 року, що підтверджується відомостями на порталі «Судова влада» на сторінці «Інформація щодо стану розгляду справ» за пошуковим критерієм по номеру справи. Водночас, датою звільнення ОСОБА_1 є 03.10.2022 року, що підтверджується змістом позовної заяви. Разом з тим, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19), строк звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить один місяць, який установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, оскільки такий спір пов`язаний із звільненням з публічної служби і має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
17.03.2023 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо строку звернення до суду в яких зазначається, що ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку 23.11.2022 року, що підтверджується описом вкладення та квитанцією з поштового відділення. 16 грудня 2022 року відповідач провів повний розрахунок перед ОСОБА_1 та виплатив нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Це і стало підставою для подання позивачем уточненого позову. Водночас, за правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, на думку позивача, відповідачем зроблено помилковий розрахунок строку позовної давності з дня звільнення ОСОБА_1 , оскільки такий строк позовної давності обчислюється з дня проведення з працівником остаточного розрахунку, такий висновок неодноразово було зроблено Верховним Судом, зокрема, у справі № 240/532/20 від 11.02.2021 року. Аналогічний висновок Верховний Суд зробив у справі №204/3645/20 про те, що перебіг строку для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
05.04.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання призначеного на 05.04.2023 року.
У підготовчому судовому засіданні 05.04.2023 року усною ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, витребувано у представника позивача додаткові пояснення відносно дотримання строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо не своєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні, зазначеною в уточненій позовній заяві, у зв`язку із чим оголошено перерву до 03.05.2023 року на 13:00год.
07.04.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву у справі.
26.04.2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо дотримання строку звернення до суду з цим позовом в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо не своєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні, в якій останній зазначав, що відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Поряд з цим, відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Так, з урахуванням факту, що позивач вживала заходів досудового урегулювання спору, направляючи відповідачу відповідні листи від 07.11.2022р. та від 15.11.2022р. щодо виплати заборгованості з заробітної плати та компенсації за затримку розрахунку, підтримувала контакт із керівництвом відповідача, яке щодня обіцяло зробити такі виплати, та ураховуючи незначний строк пропуску щодо позовної вимоги про визнання бездіяльність Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо не своєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні протиправною, то позивач просить суд поновити його.
Заслухавши думку позивача та його представника відносно заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст норм процесуального права, що регулюють це питання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на таке.
Як свідчать матеріали справи, розпорядження голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 30.09.2022р. №27-р «ос» припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, керуючого справами виконавчого апарату районної ради за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, звільнивши її з займаної посади з 03.10.2022р.
У день звільнення позивача відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку, що підтверджується довідками Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 11.11.2022р. №№1-5 та від 15.11.2022р. №6.
Частина заборгованості по заробітній платі у розмірі до виплати 140078,75грн. (без відрахування податків і зборів ця заборгованість була нарахована у розмірі 174010,87грн.) виплачена позивачеві 16.12.2022р.
З цим позовом до суду позивач звернулася 23.11.2022 року, подавши його засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення до цього поштового відправлення із відбитком календарного штемпеля поштового відділення та квитанцією з поштового відділення (а.с.32, 144).
В подальшому, 11.01.2023р. позивачем було подано уточнену позовну заяву, в якій позивач фактично відмовився від позовних вимог в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 174010,87грн. (без урахування відрахованих податків), у зв`язку із самостійною виплатою відповідачем 16.12.2022р. такої заборгованості, а також позивачем було уточнено позовні вимоги в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із визначенням конкретного періоду, за який, на думку позивача, має бути нарахована така виплата, та її конкретної суми.
За приписами ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
При цьому абз.1 ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
За змістом приписів п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушеного права.
Частиною 1 статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачени частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Разом з цим, відповідно до п.1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, наведеною нормою визначено імперативний припис щодо продовження строків, встановлених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), без будь-яких винятків.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) запроваджено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває й по теперішній час. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року. Постановою від 25 квітня 2023 року №383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив режим надзвичайної ситуації в єдиній державній системі цивільного захисту, а також карантин на всій території України до 30 червня 2023 року.
Тобто, Урядом продовжено строк дії карантину через COVID-19 до 30 червня 2023 року, а тому з урахуванням пункту першого глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України, автоматично продовжено до 30 червня 2023 року.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при обчисленні строку звернення до суду з вимогами позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні, суд звертає увагу на таке.
Обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.04.2023р. у справі №260/3564/22.
Наведене дає суду підстави для висновку, що у позивач, будучи звільнений з роботи 03.10.2022р., звертаючись до суду з позовом в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні 23.11.2022р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, фактично встановлений ч.2 ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, не пропустила, тим паче, що таке письмове повідомлення ОСОБА_1 у даному випадку отримала 11.11.2022р. у формі наданих на її запити довідок Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 11.11.2022р. №№1-5, а також з урахуванням того, що п.1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, відтак, у даному випадку такий строк навіть ще й не сплинув взагалі.
Таким чином, доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо несвоєчасного розрахунку належних ОСОБА_1 сум при звільненні є помилковими та безпідставними.
Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами в частині щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, з огляду на таке.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Так, предметом спору у цій справі, зокрема, є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (03.10.2022р.) по день остаточного розрахунку, який у даному випадку відбувся 16.12.2022р.
Як зазначалося вище, частиною 1 статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
У Рішенні від 22.02.2012р. у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Разом з тим, як зазначалось вище, ч.5 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням позивача саме з публічної служби, то до спірних правовідносин підлягають застосування саме положення ч.5 ст.122 КАС України, оскільки такі положення є спеціальними по відношенню до ч.1 ст.233 КЗпП України.
Таким чином, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний процесуальний строк, встановлений ч.5 ст.122 КАС України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби, який обчислюється з дня проведення зі звільненим працівником остаточного розрахунку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №320/2675/21.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Ураховуючи викладене, обмеження права особи на звернення до суду з адміністративним позовом щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з публічної служби місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на застосуванні статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.
Так, у зв`язку із вищенаведеним судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).
Враховуючи, що у даному випадку остаточний розрахунок з позивачем проведено 16.12.2022р., при цьому, з первинною позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду ще 23.11.2022р., а з уточненою позовною заявою, в якій, зокрема, уточнила позовні вимоги в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із визначенням конкретного періоду, за який, на думку позивача, має бути нарахована така виплата, та її конкретної суми, ОСОБА_1 звернулася 11.01.2023р., позивачем фактично не пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення до суду з такими вимогами.
Керуючись ст.ст.121-123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
у х в а л и в:
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується.

Повний текст ухвали виготовлено 12.06.2023р.

Суддя: О.М. Турова