Справа № 200/4655/22
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року справа №200/4655/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 200/4655/22 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 21.01.2022 року № 20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 № 20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 20 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 року № 20;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 26.07.1980 по 09.06.1981, з 01.06.1983 року по 21.05.1984, з 14.04.1985 по 24.04.1985, з 04.09.1985 по 16.05.1988, з 02.10.1988 по 24.11.1988, з 06.03.1990 по 31.03.1991, з 28.01.1992 по 08.06.1992, з 12.03.1996 по 22.05.2000 в Костянтинівському заводі Автоскло, з 17.04.2005 по 30.08.2013 в закритому акціонерному товаристві КОРС;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати при розгляді заяви про призначенні пенсії за віком заробітку плату вказану в довідках про заробітну плату № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 14.01.2022.

В обґрунтування позову зазначив, що пенсійним органом протиправно відмовлено в призначенні пенсії через невідповідність даних паспорту даним трудової книжки (рішення від 21.01.2022 № НОМЕР_1 ); не врахування до страхового стажу періоду роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 по 30.08.2013 у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації (рішення від 21.01.2022 № 20, рішення від 31.05.2022 № 20, рішення від 08.06.2022 № 20); також до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979, оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 по 22.05.2000 перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, а уточнююча довідка позивачем не надана; до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , а також до уваги не взято довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 оскільки органами ПФУ рф не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період (рішення від 16.08.2022 № 20).

Інші періоди роботи позивача не були враховані до страхового стажу без пояснення підстав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовані рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 21.01.2022 № 20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 № 20, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 20 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 № 20.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.07.1980 по 09.06.1981, з 01.06.1983 по 21.05.1984, з 14.04.1985 по 24.04.1985, з 04.09.1985 по 16.05.1988, з 02.10.1988 по 24.11.1988, з 06.03.1990 по 31.03.1991, з 28.01.1992 по 08.06.1992, з 12.03.1996 по 22.05.2000 в Костянтинівському заводі Автоскло, з 17.04.2005 по 30.08.2013 в закритому акціонерному товаристві КОРС.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначенні пенсії за віком заробітку плату вказану в довідках про заробітну плату № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.01.2022.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Пенсійним органом правомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що прізвище позивача в трудовій книжці не співпадає з прізвищем за паспортними даними.

Також до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 по 30.08.2013 в зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Іншими відповідачами рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 (російською відповідно паспорту ОСОБА_1 ), паспорт НОМЕР_4 , виданий 11.04.2000 Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , звернувся до пенсійного органу з заявою від 14.01.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування.

До заяви додано:

диплом НОМЕР_6 , згіндно з яким ОСОБА_1 в 1977 році вступив і в 1980 році закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 8 м. Стрий Львівської області; рішенням екзаменаційної комісії від 25.06.1980 присвоєно кваліфікацію електрогазозварника третього розряду;

військовий квиток НОМЕР_7 згідно з яким позивач з 10.06.1981 по 31.05.1983 проходив військову службу;

трудову книжку НОМЕР_8 від 10.01.1979.

Перша сторінка даної трудової книжки заповнена російською мовою, дані позивача визначено як: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказана трудова книжка містить записи про роботу позивача, а саме: 10.01.1979 був прийнятий в Завод Автоскло в цех № 2 виробництва скла підсобним робочим (Запис № 1); 22.05.2000 року звільнений с заводу за власним бажанням (Запис № 7). Записи с 2 по 6 підтверджують переведення в межах заводу та містять відомості про перейменування підприємства; 22.08.2017 був прийнятий на роботу транспортувальником третього розряду на дільницю по переробці деревини та, як вбачається з розрахунку стажу форма РС-право, 30.06.2022 був звільнений;

трудову книжку НОМЕР_3 від 17.04.2005 відповідно до якої позивач працював з 17.04.2005 по 30.08.2013 працював у ЗАО КОРС, що розташовано на території Російської Федерації;

довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 про заробітну плату за період роботи з квітня 2005 року серпень 2013 року в ЗАТ КОРС;

довідку № 421 відповідно до якої ЗАТ КОРС станом на дату ліквідації (16.11.2017 року) не має невиконаних зобов`язань по сплаті усіх видів податків та зборів";

довідки № 79-11 та № 80-11, які містять дані про те, що усі збори до ПФ рф перераховані в повному обсязі, що кореспондується зі змістом довідки № 421 та в сукупності підтверджує сплату зборів до Пенсійного фонду РФ.

Звернення опрацьовно за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.01.2022 № 20 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу.

Визначено наявність страхового стажу в розмірі 25 років 10 місяців 18 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_8 у зв`язку із не співпаданням з паспортними даними та період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 по 30.08.2013 у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ.

24.05.2022 позивач повторно звернувся до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2022 № 20 позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу.

При розгляді заяви визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів.

При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 по 30.08.2013 у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ.

05.06.2022 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 20 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу.

При розгляді заяви визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів.

При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи у ЗАТ КОРС за період з 17.04.2005 по 30.08.2013, у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду РФ.

08.08.2022 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 16.08.2022 № 20 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із відсутністю загального страхового стажу.

Визначено наявність страхового стажу в розмірі 17 років 09 місяців 22 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979 оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 по 22.05.2000 перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, уточнююча довідка позивачем не надана, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , а також до уваги не взято довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 оскільки органами ПФУ РФ не підтверджена інформація про сплату страхових внесків за вказаний період.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що помилки при заповненні трудової книжки, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, та на роботодавця, який неправильно заповнив трудову книжку.

Оцінка суду.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Згідно статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Стаття 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) (далі Порядок № 22-1) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (…..) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

На підставі пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 01.07.2000, а, починаючи з 01.07.2000, індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, рішенням від 21 січня 2022 року № 20 позивачу відмовлено в зарахуванні страхового стажу відповідно трудової книжки НОМЕР_8 у зв`язку із неспівпадінням з паспортними даними.

В трудовій книжці прізвище позивача вказано як ОСОБА_2 , згідно паспорта позивач російською мовою ОСОБА_2 .

Проте, російською мовою ПІБ позивача в паспорті визначено як ОСОБА_1 , що в повній мірі співпадає з даними трудової книжки НОМЕР_8 від 10.01.1979, де позивач зазначений також як ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, дані трудової книжки № НОМЕР_9 від 10 січня 1979 року щодо періодів роботи позивача з 10.01.1979 по 22.05.2000, з 22.08.2017 по 30.06.2022 повинні бути враховані до страхового стажу.

Щодо періоду роботи позивача у ЗАТ КОРС з 17.04.2005 по 30.08.2013 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

На підставі статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058 страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини шістнадцятої статті 106 Закону № 1058 виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Згідно з статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації від 17.12.2001 № 173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації", страховий стаж - враховувана при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону РФ від 17.12.2001 № 173-ФЗ "Про трудові пенсії в РФ" до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду РФ.

Водночас, ухвалою Конституційного Суду РФ від 10.07.2007 № 9-П визнано пункт 1 статті 10 Федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" таким, що не відповідає Конституції РФ у тій мірі, в якій нормативні положення, що містяться в них, у взаємозв`язку з іншими законодавчими розпорядженнями, що регламентують умови призначення та розміри трудових пенсій, - за відсутності в чинному регулюванні достатніх гарантій безперешкодної реалізації пенсійних прав застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором та виконали передбачені законом умови для набуття права на трудову пенсію, на випадок несплати або неповної сплати страхувальником (роботодавцем) страхових внесків за певні періоди трудової діяльності цих осіб - дозволяють не включати такі періоди до їх страхового стажу, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, та знижувати при призначенні (перерахунку) трудової пенсії розмір її страхової частини.

Надалі до встановлення федеральним законодавцем відповідного правового регулювання Конституційним Судом РФ встановлено правовий механізм реалізації пенсійних прав зазначеної категорії громадян: право застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором, на отримання трудової пенсії з урахуванням трудової діяльності, що передувала призначенню (перерахунку) пенсії, при несплаті або неналежній сплаті їх страхувальниками (роботодавцями) страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації має забезпечуватися державою у порядку виконання за страхувальника обов`язку по перерахуванню Пенсійному фонду російської федерації необхідних коштів у користь тих застрахованих осіб, яким призначається трудова пенсія (проводиться її перерахунок), за рахунок коштів федерального бюджету.

Отже, як законодавством України, так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тобто, внаслідок відсутності інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за період роботи на вказаному товаристві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові від 01 березня 2021 року по справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже, є безпідставними доводи апелянта про неможливість зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу в зв`язку з відсутністю відомостей щодо сплати страхових внесків.

При цьому період роботи позивача з 17.04.2005 по 30.08.2013 відображений в трудовій книжці, запис оформлений у відповідності до вимог Інструкції № 58, жодних виправлень, закреслень тощо, не містить.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період роботи позивача у ЗАТ КОРС з 17.04.2005 по 30.08.2013 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно записів трудової книжки б/н від 10.01.1979, оскільки запис про період роботи з 10.01.1979 по 22.05.2000 перетинається з періодами роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , періодом навчання та проходженням військової служби, а уточнююча довідка позивачем не надана; не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 ; а також не взяття до уваги довідки № 79-11 та № 80-11 від 16.03.2021 суд зазначає наступне.

Дійсно, трудова книжка позивача не містить вказівок початку та закінчення навчання і початку та закінчення служби в лавах Радянської Армії.

Проте, згідно диплому НОМЕР_10 , військового квитка НОМЕР_7 , записів трудової книжки від 10.01.1979, трудової книжки НОМЕР_3 , періоди роботи/навчання/служби позивача становлять як: 01.09.1977 початок навчання, 10.01.1979 початок роботи на заводі Автоскло, 25.06.1980 закінчення навчання, з 10.06.1981 по 31.05.1983 - військова служба, 22.05.2000 звільнення з заводу Автоскло, з 17.04.2005 по 30.08.2013 робота у ЗАО КОРС, з 22.08.2017 по 30.06.2022 робота транспортувальником третього розряду на дільниці по переробці деревини.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час трудової діяльності позивача у спірні періоди діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином періоди навчання позивача та служби в армії підлягають зарахуванню то страхового стажу.

Щодо не зарахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 , суд зазначає, що вона містить записи, які підтверджують, що позивач працював з 17.04.2005 по 30.08.2013 у ЗАО КОРС.

Щодо не врахування періодів з 26.07.1980 по 09.06.1981, з 01.06.1983 по 21.05.1984, з 14.04.1985 по 24.04.1985; з 04.09.1985 по 16.05.1988; з 02.10.1988 по 24.11.1988; з 06.03.1990 по 31.03.1991; з 28.01.1992 по 08.06.1992; з 12.03.1996 по 22.05.2000, суд зазначає що записами в трудовій книжці НОМЕР_8 від 10 січня 1979 року підтверджено, що позивач працював на заводі Автоскло в цеху № 2 виробництва скла підсобним робочим (з 10.01.1979 по 22.05.2000), таким чином цей спірний період також підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 200/4655/22 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 200/4655/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 червня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 червня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв