Справа № 520/11908/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 р. Справа № 520/11908/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків по справі № 520/11908/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці у розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати до розрахунку стажу судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк служби в армії - 02 роки 3 місяців 10 днів, навчання в Харківському юридичному інституті на денній формі - 1 рік 5 місяців 26 днів, період роботи на посаді слідчого 08 років 11 місяців 08 днів.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області здійснити йому перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 задоволено позов.

Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці у розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк служби в армії - 02 роки 3 місяців 10 днів, навчання в Харківському юридичному інституті на денній формі - 1 рік 5 місяців 26 днів, період роботи на посаді слідчого 08 років 11 місяців 08 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2021 року.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн.40 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що попередніми законами, що регулювали правовідносини у сфері судочинства, в тому числі статус суддів, чітко не регулювалось питання визначення стажу роботи на посаді судді, у зв`язку із цим у різні періоди часу законодавець додатково приймав підзаконні нормативні акти для врегулювання цього питання. Такими підзаконними актами були Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, зокрема, передбачалось зарахування до стажу роботи період проходження строкової військової служби та половину строку навчання. Статтею 137 Закону № 1402-УШ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Представник відповідача зазначає, що додатково до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Зазначена норма була внесена до Закону № 1402 Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку із прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд від 12.07.2018 за № 2509-VІІ. Абзацом 4 пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402- VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи па посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Представник відповідача вважає, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню положення частини першої статті 137 Закону № 1402-VIІІ та частини другої, як стаж, який зараховується додатково.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляціного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Вищої Ради Правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова у відставку" від 21 травня 2019 року позивача звільнено з посади судді Ленінського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о. голови Ленінського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року відраховано зі штату місцевого суду.

Відповідно до посвідчення судді у відставці №03177, виданого Президентом України позивач є суддею у відставці і перебуваю на обліку у відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Управління Пенсійного фонду України в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

Згідно приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів», «Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», йому було призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 01.06.2019 року у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

23 серпня 2021 року позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20 серпня 2021 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 12 серпня 2021 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області від 12.08.2021 року № 04-49/425, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року по справі №520/16007/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановою другого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року по справі №520/16007/21 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена у повному обсязі.

Суд постановив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області від 12.08.2021 року № 04-49/425, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2021 року.

З листопада 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у добровільному порядку стало виконувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року по справі №520/16007/21.

У листопаді 2022 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, де просив надати розрахунок проведеного довічного грошового утримання судді у відставці, виконаного на підставі рішення суду.

14 грудня 2022 року позивач отримав відповідь, якою повідомлено, що відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 складає 54% виходячи із стажу судді 22 роки 10 місяців 21 день.

Не погодившись з діями пенсійного органу щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи позивача, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинен зараховуватися період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період на посаді слідчого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.ч. 1-4 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Колегія суддів наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною 4 якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма неконституційною не визнавалась.

Отже чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною 3 цієї статті.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у спорах, що виникли у подібних правовідносинах, зокрема: у постановах від 15 лютого 2022 року у справі № 340/161/21, від 18.05.2022 у справі 160/415/21, від 02.08.2022 у справі № 620/6361/20.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу з 01 січня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що пенсійним органом до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховано ОСОБА_1 періоди служби в армії 02 роки 03 місяці 10 днів, робота на посадах слідчого 08 років 11 місяців 08 днів, навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту в період з 01.09.1983 по 29.06.1987 (50%).

Так, відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ, в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Абз.4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Судом встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді Ленінського районного суду м. Харкова становить 22 років 10 місяців 20 днів, також позивач працював на посадах слідчого, загалом 08 років 11 місяців 08 днів.

Також, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», яка діяла на час набрання чинності Законом № 2453-VI, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, не включення відповідачем до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання в Харківському юридичному інституті та роботу на посаді помічника прокурора, старшого слідчого прокуратури Сумської області для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання є неправомірним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді має бути зараховано період проходження позивачем строкової військової служби, половина строку навчання в Харківському юридичному інституті та робота на посаді слідчого.

Отже, загалом стаж роботи позивача, який враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, становитиме понад 35 років.

Відповідно, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що відповідач застосовуючи 54% при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання діяв в межах та в спосіб визначений чинним законодавством, є помилковими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належного та ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно визнати протиправними дії пенсійного органу щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці у розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк служби в армії - 02 роки 3 місяців 10 днів, навчання в Харківському юридичному інституті на денній формі - 1 рік 5 місяців 26 днів, період роботи на посаді слідчого 08 років 11 місяців 08 днів; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/11908/22 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/11908/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва