Справа № 302/1176/22
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1176/22
Провадження № 2-а/302/3/23
Категорія 139
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2023 смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області (місцезнаходження: м.Хмельницький, провулок Коцюбинського, 35/2, Хмельницької області, код ЄДРПОУ - 40108646), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

19.10.2022 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий в особі представника позивача адвоката Рішка С.І., до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Ринда В.В. винесено 12.10.2022 року постанову відносно нього, ОСОБА_1 , по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6011454, якою визнано його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови зазначається, що 12.10.2022 року о 07:29 год. водій ОСОБА_1 керував ТЗ з причепом з причепом ПГ 02-и НОМЕР_2 та був зупинений згідно п.3 ч1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». В ході перевірки документів встановлено, що у водія немає необхідної категорії на право керування даним составом, а саме категорії ВЕ, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, за що підданий штрафу в сумі 3400 грн.

Позивач ОСОБА_1 також зазначає, що він є волонтером Громадської організації «Агенція регіонального розвитку та інновацій «Центр Міжгір`я» (Humanitarian center Mizhhirya) та з березня 2022 року в якості водія регулярно бере участь у доставці гуманітарних вантажів до військовослужбовців Збройних сил України, а також до гуманітарних штабів в регіонах, де безпосередньо проходять бойові дії.

10.10.2022 року йому було доручено доставити вантаж зі штабу в смт.Міжгір`я до с.Хрещенівка Нововоронцовського району Херсонської області, зокрема, гуманітарну допомогу, яка була завантажена в автомобілі Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, держномер НОМЕР_3 , та спеціально переобладнаний автомобіль Jeep, номерний знак НОМЕР_4 , призначений для військовослужбовців НОМЕР_5 Окремої гірсько-штурмової бригади, який був завантажений на причіп ПГ 02-и, держномер НОМЕР_2 .

Доставивши ввірений йому вантаж та 12.10.2022 року повертаючись назад в смт. Міжгір`я, біля 07:29 год. на трасі М-30 Стрий Ізварине, транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI», держномер НОМЕР_3 , під його керуванням був зупинений працівниками патрульної поліції. При цьому, що на момент зупинення працівниками поліції вказаного транспортного засобу, причіп ПГ 02-и, держномер НОМЕР_2 був порожній, так як автомобіль «Jeep» було вивантажено в селі Хрещенівка.

Працівник поліції, без будь-яких роз`яснень причин зупинки транспортного засобу, витребував від ОСОБА_1 посвідчення на право керування транспортним засобом, техпаспорти на автомобіль і причеп. Після огляду документів інспектор Ринда В.В. пред`явив ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та склав щодо нього Постанову, не надавши можливості ОСОБА_1 скористатися своїми процесуальними правами, зокрема, на дачу пояснень та заявлення клопотань.

ОСОБА_1 та особи, які супроводжували вантаж, а саме ОСОБА_2 і ОСОБА_3 намагалися пояснити інспектору законність керування ОСОБА_1 автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, держномер НОМЕР_3 та причепом ПГ 02-и, держномер НОМЕР_2 , виходячи з останніх змін у законодавстві, а також суспільно- корисну місію ОСОБА_1 в умовах воєнного часу з огляду на брак кваліфікованих водіїв, готових на громадських засадах доставляти гуманітарну допомогу та вантажі військового призначення безпосередньо в місця проведення бойових дій. Однак інспектор ОСОБА_4 прямо заявив присутнім особам про своє байдуже ставлення до вирішення гуманітарних проблем мешканців прифронтових регіонів і допомоги Збройним силам України.

Позивач вважає дії відповідача протиправними та оскаржувану постанову неправомірною, посилаючись на те, що згідно приписів пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340 та постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184, затверджені категорії транспортних засобів, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, а саме категорії: А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE, Т. При цьому, до категорій ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE відносяться состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів.

Згідно п.5 Положення водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

Тому вважає, що особи, які мають посвідчення водія категорії B, на період воєнного стану вправі керувати транспортними засобами з причепами, дозволена максимальна маса яких разом перевищує 7500 кілограмів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 на автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, держномер НОМЕР_3 , відноситься до категорії В, його маса без навантаження складає 2407 кг, а повна маса 3500 кг.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на причіп ПГ 02-и, держномер НОМЕР_2 , його маса без навантаження складає 450 кг, а повна маса 2500 кг.

Також позивач посилається на неправомірність зупинки транспортного засобу працівниками поліції, які мають право зупиняти транспортний засіб і вимагати пред`явлення посвідчення водія виключно у випадках, передбачених ст.ст. 32, 35 Законом України «Про Національну поліції». А тому позивач вважає, що транспортний засіб під його керуванням був зупинений без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим вимога поліцейського пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, не могла бути правомірною, а тому вважає постанову протиправною, оскільки вона винесена уповноваженою особою без дотримання вимог законодавства.

Відповідно до посвідчення водія НОМЕР_8 , ОСОБА_1 вправі керувати транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С, D, а тому позивач ОСОБА_1 вважає що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Оскаржувану постанову позивач ОСОБА_1 просить скасувати із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Ухвалою суду від 24.10.2022 року відкрито провадження у даній справі №302/1176/2 за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Витребувано з Управління патрульної поліції в Хмельницькій області матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною постановою відносно ОСОБА_1 (а.с.19-20).

Вказана ухвала суду разом з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 відповідачем отримана 27.10.2022 року, що підтверджується довідкою про доставку електронної відправки вкладення (а.с.21).

Проте, витребувані ухвалою суду від 24.10.2022 року матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною постановою, від відповідача до суду не надійшли, також у встановлений судом строк відзив на позов ОСОБА_1 до суду не подано.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , та його представник в особі адвоката Рішка С.І. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте на адресу суду подано письмову заяву представника позивача Рішка С.І,, в якій він просить розглянути справу без його участі та без участі його довірителя ОСОБА_1 , за наявними у справі матеріалами, на виклику зазначених у позові свідків не наполягають. Просить заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задовольнити за підставами та обґрунтуваннями, викладеними у позові.

Оскаржувану постанову позивач ОСОБА_1 просить скасувати із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

В судове засідання уповноважений представник відповідача Управління патрульної поліції в Хмельницькій області повторно не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , до суду не подано. Витребувані ухвалою суду від 24.10.2022 року матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за оскаржуваною ним постановою, від відповідача до суду не надійшли. У встановлений судом строк відзив на позов ОСОБА_1 та докази на ствердження обставин, наведених у постанові серії ЕАР №6011454 від 12.10.2022 року, до суду не надійшли. Строк для подання відзиву сплив.

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/1176/22 а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6011454 від 12.10.2022 року, складеної інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Ринда В.В., ОСОБА_1 , позивача по даній справі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень та копія цієї постанови є в матеріалах справи (а.с.15).

У змісті оскаржуваної постанови зазначається, що 12.10.2022 року о 07:29 год. водій ОСОБА_1 керував ТЗ з причепом з причепом ПГ 02-и НОМЕР_2 та був зупинений згідно п.3 чю1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». В ході перевірки документів встановлено, що у водія немає необхідної категорії на право керування даним составом, а саме категорії ВЕ, чим порушив вимоги п.2.1.а ПДР: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Пунктом 2.1а ПДР України встановлюється, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В свою чергу, частиною ч.2 статті 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином, невиконання особами, які у розумінні чинного законодавства є водіями транспортних засобів, обов`язку, що передбачений у п.п. 2.1а ПДР України має наслідком адміністративну відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджено Постановою КМУ від 08.05.1993 року № 340 (далі по тексту Положення № 340), у редакції чинній на момент здійснення судового розгляду встановлено - особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше.

Таким чином, здійснення права керування транспортними засобами може здійснюватися лише за наявності в особи національного посвідчення водія України, що є документом, який підтверджує спеціальний статус особи в аспекті наявності у неї права керування транспортними засобами. У зв`язку з цим законодавством у п.п.2.1а ПДР України встановлює логічно узгоджений та розумно обумовлений обов`язок водіїв мати при собі посвідчення водія, що засвідчує наявність у них права керування транспортними засобами відповідної категорії.

У свою чергу право керування транспортними засобами видається особі шляхом наділення її правом керування транспортними засобами відповідної категорії.

Так, відповідно до п.3 Положення № 340 - транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Статтею 77 ч.1 і ч.2 КАС України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав суду копії довідки за вих.№ 184 від 09.10.2022 року та посвідчення Міжгірської селищної ради за № 26/31, видане 03.05.2022 року про те, що він є волонтером Громадської організації «Агенція регіонального розвитку та інновацій «Центр Міжгір`я» (Нumanitarian center Mizhhirya) та в якості водія бере участь у доставці гуманітарних вантажів до військовослужбовців Збройних Сил України, а також до гуманітарних штабів в регіонах, де безпосередньо проходять бойові дії (а.с.12,14).

Чинне законодавство України, у тому числі Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17 (ЄДРСР № 80481815) вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

Працівники поліції вправі зупиняти транспортний засіб і вимагати пред`явлення посвідчення водія виключно у випадках, передбачених ст.ст.32,35 Законом України «Про Національну поліції».

В оскаржуваній постанові не зазначено ні причини зупинки транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 , ні підстави вимоги щодо пред`явлення позивачем документів для перевірки документів.

Відповідач обставини, наведені у позові позивачем ОСОБА_1 та подані ним докази не спростував, відзив на позов та докази на ствердження обставин, наведених у постанові серії ЕАР №6011454 від 12.10.2022 року, у встановлений судом строку до суду не подав.

При цьому, суд вважає, що інспектор помилково дійшов висновку, що у водія ОСОБА_1 відсутня категорія на керування таким транспортним засобом, оскільки пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340 та постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184, затверджені категорії транспортних засобів, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, а саме категорії: А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE, Т.

При цьому, до категорій BE, С1Е, СЕ, D1E, DE відносяться состави транспортних засобів з тягачем категорії В, Cl, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів.

Згідно п.5 вказаного Положення водіям транспортних засобів категорій В, Cl, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищуч маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 року №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії С, СІ на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії В.

Згідно п.4 Положення до категорії С1 відносяться транспортні засоби, призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), а до категорії С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів).

З вищенаведеного слідує, що на період воєнного стану особи, які мають посвідчення водія категорії В, вправі керувати транспортними засобами з причепами, дозволена максимальна маса яких разом перевищує 7500 кілограмів.

Очевидна причина внесення таких змін до законодавства викликана нагальними потребами у забезпеченні в умовах воєнних дій сталих транспортних перевезень між регіонами України, у тому числі задля вирішення гуманітарних проблем.

Встановлене дає підстави суду застосувати положення п.3 ч.3 статті 286 КАС України, та скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 порушень п.2.1а ПДР України (відеозапису, фото-фіксації моменту вчинення правопорушення водієм транспортного засобу, пояснень свідків) відповідачем до суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять, відсутні посилання на них і в оскаржуваній постанові серії ЕАР №6011454 від 12.10.2022 року.

В той же час, вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Сама ж по собі наявність постанови про адміністративне правопорушення не підтверджує факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

В п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В ч.2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Суд також зазначає те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати / розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з положеннями ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ч.1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17).

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. В межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши всі наявні докази у справі, суд, враховуючи положення ст.286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6011454 від 12.10.2022 року та закриття провадження по справі слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення ч.2 ст.126 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,126,245,251, 252, 255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6011454 від 12 жовтня 2022 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Ринда Віталієм Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО