Справа № 340/2225/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2023 року м. Дніпросправа № 340/2225/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби из питань праці на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року в адміністративній справі №340/2225/21 (головуючий суддя першої інстанції - Кравчук О.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.05.2021 року через підсистему «Електронний суд» звернулася до Кіровограського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №КР1834/216/АВ/П/ПП від 26 лютого 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що інспекційне відвідування позивачки, внаслідок якого прийнято оскарження рішення, здійснено з численними порушеннями норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V, «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823; Порядком №823 не передбачена можливість ініціювання інспекторами праці інспекційного відвідування, а направлення на проведення інспекційного відвідування не відповідає вимогам, що встановлені законодавством. Крім того, виявлені у ході інспекційного відвідування порушення щодо використання позивачкою найманої праці без укладення трудового договору не відповідають дійсності, адже особи, щодо яких зроблено такий висновок, є працівниками іншого ФОП, що провадить господарську діяльність у тому ж магазині, що й ФОП ОСОБА_1 ..

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №КР1834/216/АВ/П/ПП від 26 лютого 2021 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване попередження винесене правомірно, на основі фактично встановлених обставини, а інспекційне відвідування проведено на підставі норм чинного законодавства у сфері держаного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю. Апелянт зазначає, що позивачем було допущено до роботи осіб, з якими не укладено трудових договорів, що є порушенням ч.1 ст. 21 та ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України. Вважає, що наданими позивачем документами не спростовується та обставина, що в момент інспекційного відвідування на об`єкті відвідування здійснювали трудову діяльність не ідентифіковані особи, які офіційно не працевлаштовані у позивача. Вказує, що суд першої інстанції надав неповну оцінку фактичним обставинам та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач зареєстрована 25.07.2018 року як фізична особа-підприємець 2 групи без реєстрації ПДВ, номер запису - 0030560, основним видом діяльності позивача за КВЕК є 46.49 «Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення» (а.с. 46-47).

На підставі наказу Управління Держпраці у Кіровоградській області від 24 лютого 2021 року №154 «Про проведення інспекційного відвідування» та направлення від 24 лютого 2021 року №154/02.1 посадовими особами Управління Держпраці у Кіровоградській області проведене інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань виявлення неоформлених трудових відносин за місцем провадження підприємницької діяльності - у магазині одягу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Кропивницькому біля готелю «Київ» (а.с. 32).

За результатами інспекційного відвідування складено акт №КР1834/216/АВ від 26 лютого 2021 року (а.с. 14-22).

Згідно Акту під час проведення інспекційного відвідування 24.02.2021 об 11 год. 20 хв. у магазині за робочим місцем, призначеним для відпуску товарів, знаходились продавці, які декілька разів виходили до підсобного приміщення та повертались назад, не представившись, а потім назвалися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У торгівельному залі також перебувала особа, яка назвалась ОСОБА_4 .

За інформацією органів Пенсійного фонду України станом на час проведення інспекційного відвідування 24.02.2021 об 11 год. 20 хв. відсутні повідомлення про початок трудових відносин між позивачем та працівниками ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ..

Заступником начальника відділу ОСОБА_6 винесено вимогу № КР1834/216/ПД від 24 лютого 2021 року про надання документів до 09 год. 00 хв. 25 лютого 2021 року у зв`язку із відсутністю у магазині кадрових та бухгалтерських документів, ведення яких передбачено законодавством про працю. Вимогу разом з копією направлення на проведення інспекційного відвідування №154/02.1 від 24.02.2021 року вручено працівнику ФОП ОСОБА_1 , яка представилася як ОСОБА_4 (а.с. 33-34).

На виконання вказаної вимоги позивачем 25.02.2021 року надані відповідачу наступні документи: копія трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 від 12.02.2021 року, повідомлення про прийняття її на роботу з 15.02.2021 року, яке подане 12.02.2021 року, паспортні дані зазначеного працівника. Щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_3 позивач пояснила, що вказані особи є працівниками ФОП ОСОБА_9 , яка також здійснює підприємницьку діяльність у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та додала до пояснень повідомлення про прийняття зазначених працівників на роботу до ФОП ОСОБА_9 , їх паспортні дані, а також копію договору про спільну діяльність від 01 січня 2021 року (а.с. 28-31, 35-39).

Згідно наявної у відповідача інформації від органів Пенсійного фонду України, станом на 25 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ) подано звіт за грудень 2020 року про прийняття на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ..

Відповідач дійшов висновку про те, що 24 лютого 2021 року у позивача без оформлення трудових відносин працювали три неідентифіковані відповідачем особи, а отже позивачкою порушені вимоги ч.1 ст.21 КЗпП України щодо укладання трудового договору, ч.1 та 3 ст.24 КЗпП України, якими передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та постанови КМУ від 17.06.2015 №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

26 лютого 2021 року інспектором праці винесено припис №КР1834/216/АВ/П, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення.

Крім того, 26.02.2021 року відповідачем винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №КР1834/216/АВ/П/ПП від 26.02.2021 року (а.с. 23).

Не погодившись з попередженням про відповідальність за порушення законодавства про працю, позивач оскаржила таке попередження до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність зазначених порушень та підстав для винесення оскаржуваного попередження. Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позиції відповідача про порушення позивачем вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, ч.1 та 3 ст.24 КЗпП України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Трудові відносини працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Відповідно до частин першої та другої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Позивачем попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №КР1834/216/АВ/П/ПП від 26.02.2021 року оскаржувалось, в тому числі, і з підстав не відповідності направлення на проведення інспекційного відвідування вимогам, що встановлені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-V та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823.

Судом першої інстанції порядок та підстави винесення наказу з призначення інспекційного відвідування визнано правомірними.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині рішення суду першщої інстанції не перевіряється.

Стосовно доводів скаржника про порушення позивачем положень ст.21 та ст.24 КЗпП України, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Системний аналіз вказаних норм КЗпП України та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 дає підстави вважати, що працівник може бути допущений до роботи за трудовим договором лише після подання до територіального органу Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу за таким трудовим договором.

Висновки відповідача та позиція скаржника, викладена в апеляційній скарзі, про допуск позивачкою до роботи працівників без укладення трудового договору ґрунтуються на доводах посадових осіб контролюючого органу про те, що особи, які виконували роботу в магазині, є не тими особами, щодо працевлаштування яких позивачем надані документи. Такі доводи зроблені на підставі співставлення матеріалів фото- та відеофіксації присутніх у магазині працівників та копіями наданих позивачкою паспортів продавців ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та тверджень про «візуальну розбіжність» зафіксованих на фото- та відеозаписі осіб та осіб, чиї паспортні дані надані позивачкою.

Колегія суддів такі доводи скаржника до уваги не приймає, оскільки повністю ідентифікувати зафіксованих на матеріалах відео- та фотозйомки осіб не вбачається можливим, адже зйомка проводилася при поганому освітленні приміщення, працівники одягнені у верхній одяг з капюшонами, а їх обличчя майже повністю закриті медичними масками. В акті зазначено, що вказані особи назвалися ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 .

Далі в акті зазначено, і на це посилається апелянт і в апеляційній скарзі, що три неідентифіковані особи щонайменше 24.02.2021 року працювали у ФОП ОСОБА_1 без оформлення трудових відносин.

Такі посилання відповідача є суперечливі одне одному, оскільки виникає питання: яким чином встановлено відсутність правових відносин позивача з особами, які неіндетифіковані?

Доказів встановлення вказаних осіб, а також відсутність їх працевлаштування у позивача або ФОП ОСОБА_9 , з якою позивач уклала договір про спільну діяльність, апелянтом не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Як зазначалося вище, 01 січня 2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 укладений Договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони уклали його з метою організацію роботи торговельних точок, що розташовані у місті Кропивницькому Кіровоградської області. Спільна діяльність за цим договором здійснюється сторонами без об`єднання вкладів та утворення окремої юридичної особи. При цьому, на ФОП ОСОБА_9 , як на сторону зазначеного договору покладений обов`язок щодо здійснення обслуговування клієнтів (покупців) у відповідності до правил обслуговування клієнтів (покупців), прийом товару, ведення обліку товару, організація збуту продукції та її постачання споживачам (підпункт 5.5. Договору) (а.с.35-39).

Під час перевірки та до матеріалів справи позивачем надані документи, які свідчать про те що ОСОБА_13 та ОСОБА_3 є працівниками ФОП ОСОБА_9 - повідомлення про прийняття зазначених працівників на роботу до ФОП ОСОБА_9 відповідно від 29.03.2019 року та від 21.07.2020 року, їх паспортні дані (а.с. 28, 45, 49, 59, 60, 63, 65-66).

Згідно наявної у відповідача інформації від органів Пенсійного фонду України, станом на 25 лютого 2021 року ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ) подано звіт за грудень 2020 року про прийняття на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_10 ..

Стосовно робітника ОСОБА_4 , яка була працевлаштована до ФОП ОСОБА_1 , під час перевірки та до матеріалів справи надано відповідні документи: копія трудового договору між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 від 12.02.2021 року, повідомлення про прийняття її на роботу з 15.02.2021 року, яке подане 12.02.2021 року, паспортні дані зазначеного працівника (а.с.48, 61-62, 64).

Вказані обставини апелянтом не спростовано.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 не є роботодавцем для ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , не наймала їх на роботу, а тому у неї був відсутній обов`язок укладати з ними трудовий договір, а їхні взаємовідносини не носили характеру трудових відносин та не регулювалися Кодексом законів про працю України.

Натомість із ОСОБА_7 позивачем було укладено трудові правовідносини, що підтверджується наведеними вище доказами, які існували на час інспекційного відвідування.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність скаржником протиправності попередження про відповідальність ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю №КР1834/216/АВ/П/ПП від 26 лютого 2021 року.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б призводили до скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань скаржника на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн. за супровід розгляду спроави в Третьому апеляційному адміністративному суді, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано наступні документи:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.04.2023 року серія ВА №1012998;

- замовлення на надання правової допомоги від 11.04.2023 року;

- акт про надання професійної правової допомоги від 20.04.2023 року;

- копія розрахункової квитанції від 20.04.2023 року №764975 на суму 6700 грн..

Апеляційниий суд звертає увагу, що підписи ОСОБА_1 на замовленні та акті про надання правової допомоги навіть візуально відрізняються від підписів ОСОБА_1 на документах, що наявні в матеріалах справи (а.с.39, 44, 48 та інші).

Крім того, у відзиві представник просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., в той час як акт про надання правової допомоги складено на суму 6700 грн..

Згідно акту про надання професійної правової допомоги від 20.04.2023 року виконано наступні послуги:

- консультація клієнта та вивчення документів стосовно порядку та строків судового розгляду; обговорення правової позиції - 1.0 год. - 700,00 грн.;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу по справі №340/2225/21, вивчення нормативної бази, виготовлення сканів/копій документів, подача документів до суду, відправлення документів сторонам по справі 5 год. - 5000,00 грн.;

- консультація клієнта стосовно порядку розгляду справи №340/2225/21 у суді, дистанційний супровід розгляду справи у суді, доведення норм діючого законодавства до відома клієнта, інформування про хід розгляду справи - 2,0 год. - 1000,00 грн..

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Аналізуючи наведені вище докази наданої правничої допомоги, апеляційний суд зазначає, що такі види допомоги як: консультація клієнта та вивчення документів стосовно порядку та строків судового розгляду; обговорення правової позиції, в тому числі, вивчення нормативної бази, доведення норм діючого законодавства до відома клієнта, складання відзиву на апеляційну скаргу є однією послугою по складанню вдзиву та не вимагають значного обсягу часу та додаткових знань, оскільки зміст відзиву на апеляційну скаргу фактично відображає позицію позивача, викладену в позові та дублюють висновки суду першої інстанції.

Щодо виготовлення сканів/копій документів, подача документів до суду, відправлення документів сторонам по справі, дистанційний супровід розгляду справи у суді, інформування про хід розгляду справи, то колегія суддів зауважує, що такі послуги взагалі не є правничою допомогою, справа розглядалась у порядку письмового провадження, додаткових доказів чи документів від позивача не вимагалося, жодних процесуальних заяв чи клопотань, окрім відзиву на апеляційну скаргу, від адвоката не надходило.

Відтак, наданими доказами частково підтверджено обґрунтованість та фактичний обсяг витрат позивача на правничу допомогу у цій справі.

Таким чином, зважаючи на предмет спору, складність адміністративної справи, яка не є складною та відсутність належного обґрунтування зазначеної суми, апеляційний суд вважає що заявлені у відзиві на апеляційну скаргу витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції не є співмірними зі складністю адміністративної справи та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви в розмірі 200 грн..

Оскільки за приписами частини 1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, а справа згідно з частини 4 статті 257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами (ухвалою суду першої інстанції вказана справа визнана незначною), то судове рішення суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби из питань праці на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року в адміністративній справі №340/2225/21 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року в адміністративній справі №340/2225/21 залишити без змін.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби из питань праці (49107, м.Дніпро, вул.Армстронга Ніла, 1Д, ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко