Справа № 240/30546/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/30546/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Т.О.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

07 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Сачка А.В.

представника відповідача - Мельнічука Ю.В.

свідка - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ від 19 жовтня 2022 року №1215 в частині застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення спору.

Так, на переконання апелянта, судом першої інстанції не було встановлено всіх дійсних обставин справи та не надано оцінку тим порушенням, які були допущенні посадовими особами відповідача під час проведення службового розслідування, результатом якого є її звільнення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, як такої, що є необгрунтованою, а наведені у ній доводи жодними належними доказами не підтверджені. При цьому, зазначив, що під час проведення службового розслідування підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни, яке полягало у вчиненні дій, що порушують права людини або принижують її честь і гідність, нетактовної та недоброзичливої поведінки у відносинах із населенням, а також недотриманні норм професійної етики.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року було визнано обов`язковою явку в судове засідання старшого інспектора відділу службових розслідувань майора поліції ОСОБА_2 для надання пояснень, а також витребувано у ГУНП в Житомирській області оригінали матеріалів службового розслідування за зверненням ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій окремих поліцейських відділу поліції №5 Житомирського РУП ГУНП вчинених стосовно заявниці та її дітей, для огляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та було підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, позивач розпочала службу в органах внутрішніх справ з квітня 2021 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №5 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області.

09 вересня 2022 року до відділу поліції №5 надійшло звернення громадянки ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій позивача, які полягали у систематичному надсиланні на її телефон погроз фізичною розправою їй та її дітям.

За результатами отримання такого звернення, 26 вересня 2022 року начальник ГУ НП в Житомирський області видав наказ №823 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».

11 жовтня 2022 року дисциплінарною комісією складено висновок про порушення капралом поліції ОСОБА_1 вимог Закону України "Про національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також Правил етичної поведінки поліцейського.

Наказом начальника ГУ НП в Житомирській області від 19 жовтня 2022 року №1215 за порушення службової дисципліни, невиконання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень нормативно-правових актів, що регулюють діяльність поліції, пункту 7 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII, тобто відсутність утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, абзаців 1, 2 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, а саме нетактовна та недоброзичлива поведінка у відносинах із населенням, а також недотримання норм професійної етики, застосовано до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №5 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області капрала поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність відповідачем правомірності спірного наказу та наявності підстав для звільнення позивача з посади через недотримання норм чинного законодавства, а також про пропорційність застосованого стягнення виявленому дисциплінарному проступку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено приписами Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Так, відповідно до пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

- поважати і не порушувати прав і свобод людини.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (чч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту НП України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно зі ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів та відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

При цьому, метою проведення службового розслідування є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, а бо безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що застосуванню на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції передувало проведення службового розслідування, висновок якого затверджено наказом начальника ГУ НП в Житомирській області від 11 жовтня 2022 року.

Судом встановлено, що підставою для проведення службового розслідування стало отримання співробітниками відділу поліції №5 звернення громадянки ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій позивача, які полягали у систематичному надсиланні на телефон заявниці погроз фізичною розправою їй та її дітям.

Метою такого розслідування було встановлення причин та умов, що передували вказаному факту.

Так, в ході проведення службового розслідування встановлено факт направлення на телефонний номер громадянки ОСОБА_3 повідомлень, які містили нецензурну лексику та погрози в її бік і на адресу її неповнолітніх дітей з телефонного номера позивача, що підтверджується скріншотами з екрана телефону громадянки ОСОБА_3 .

Апелянт, оскаржуючи правомірність висновків службового розслідування, як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні відзначала, що дисциплінарною комісією не було повно та всебічно встановлено всі обставини справи, оскільки не було оглянуто телефон позивача на наявність у неї переписки зі ОСОБА_3 . Також, апелянт відзначає про підробку доданих до заяви ОСОБА_3 скріншотів з повідомленнями, які містять нецензурну лексику та погрози в адресу останньої та її дітей.

Натомість, опитаний як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції в якості свідка член дисциплінарної комісії, старший інспектор відділу службових розслідувань Управління головної інспекції ГУ НП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_2 , підтвердив, що під час проведення службового розслідування ним особисто було оглянуто телефон громадянки ОСОБА_3 та особисто перевірено, що повідомлення, скріншоти яких разом з поданою заявою стали підставою для прийняття рішення про проведення службового розслідування, направлені з номера телефону, що належить позивачу.

Стосовно огляду телефона позивача на наявність у неї вказаної переписки, то ОСОБА_2 відзначено, що позивач під час проведення службового розслідування відмовилась від надання будь-яких пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України, і відповідно жодних дій, спрямованих як на власний захист, так і задля з`ясування дійсних обставин ситуації, що склалась між нею та громадянкою ОСОБА_3 , не вчиняла.

Як відзначено свідком- ОСОБА_2 , доказів, які б ставили під сумнів реальність доданих до заяви ОСОБА_3 скріншотів на момент проведення службового розслідування апелянтом не надавалось.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893), пунктом 1 розділу VII якого встановлено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вчинення апелянтом дисциплінарного проступку, недотримання Присяги на вірність Українському народові, несумлінне виконання своїх службових обов`язків, а також відсутність встановлених в ході проведення службового розслідування обставин, що пом`якшують відповідальність, за порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Правил етичної поведінки поліцейських, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

При цьому, судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач мала незняте дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Позивач та її представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції наполягали на те, що службове розслідування було проведено поверхово, а матеріали службового розслідування є недостовірними, оскільки вся спірна ситуація є результатом змови між ОСОБА_3 , колишнім чоловіком позивача - ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , показання якої були отримані в ході проведення службового розслідування.

Суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи апелянта та відзначає, що під час проведення службового розслідування встановлювався факт вчинення апелянтом дисциплінарного проступку, а не обставини її особистого чи сімейного життя.

До того ж, як було відзначено вище, ОСОБА_1 мала змогу надати власні заперечення та викласти вказані факти в ході проведення службового розслідування, однак вказаною можливістю не скористалась, взагалі відмовившись надавати будь-які пояснення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про підробку доданих до заяви ОСОБА_3 скріншотів з повідомленнями, які містять нецензурну лексику та погрози в адресу останньої та її дітей, то судова колегія відзначає, що будь-яких доказів в підтвердження вказаного апелянтом та її представником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту НП України, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського утримуватись від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують її гідність.

Пунктом 2 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, передбачено, що поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб.

Незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний:

- бути тактовним та доброзичливим;

- висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі;

- надати можливість особі висловити власну думку;

- до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.

За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Отже, в контексті спірних правовідносин, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово - дисциплінарні норми поведінки.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходження служби.

Як встановлено з оглянутих судом апеляційної інстанції матеріалів службового розслідування, які були надані відповідачем на виконання ухвали суду від 31 травня 2023 року, некоректна поведінка апелянта мала систематичний характер і набула суспільного резонансу. Доказів в спростування вказаних обставин апелянтом судовій колегії не надано.

Таким чином, в контексті встановлених обставин справи, звільнення позивача зі служби в органах поліції відбулось за порушення службової дисципліни, вина у скоєнні якого встановлюється у визначеному законом порядку, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом Національної поліції України та іншими підзаконними актами.

Відповідно до абз.1 та 2 п.1 розділу ІІ Правил № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно п.3 розділу IV Правил № 1179, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Судова колегія зауважує, що дотримання Присяги поліцейського та норм професійної етики та поведінки, установлених цими Правилами № 1179, є моральним обов`язком кожного працівника органів поліції незалежно від займаної посади та спеціального звання, чого позивачем зроблено не було та доведено під час проведення у відношенні нього службового розслідування.

Доказів протилежного позивачем та її представником до суду не надано.

Таким чином, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції вчинено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, отже, оскаржуваний наказ від 19 жовтня 2022 року №1215 Головного управління Національної поліції в Житомирській області є правомірними та не підлягає скасуванню.

В розрізі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, оскільки грунтуються виключно на припущеннях апелянта і не засвідчуються жодними доказами.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 червня 2023 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.