Справа № 420/3593/23
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3593/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Дробченко К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЭДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЭДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 , як командира роти штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення: посадовий оклад (ПО) у сумі 4370,00 грн., надбавку за особливості проходження служби у розмірі (65% від суми ПО, оклад за військове звання (ОВЗ) та надбавки за вислугу років) у сумі 4706,65 грн., премію відповідно до тарифного розряду №19 у розмірі 53% від посадового окладу (ПО) у сумі 2316,1 грн., а також надбавки за вислугу років в повному обсязі (де 30% від суми ПО, ОВЗ складає 1671 грн. та з вирахуванням виплачених 360 грн., як надбавку), сума складає 1311 грн.

Ухвалою від 27.02.2023 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 28.02.2023 року позовну заяву залишено без руху.

01.03.2023 року (вх. №6134/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 07.03.2023 року продовжено розгляд справи.

20.03.2023 року (вх. №8541/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

24.03.2023 року (вх. №ЕП/9789/23) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час розгляду справи №420/13823/22, представник відповідача військової частини НОМЕР_2 надав довідку розрахунок середнього заробітку позивача в розрахунок якого включає лише виплату за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 15.06.2019 року по 08.04.2021 року виходячи із виплат за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень по 1560 грн./місяць). Не погоджуючись з таким розрахунком позивач звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.01.2019 року №18 Позивача допустити до тимчасового виконання службових обов`язків командира роти штабних машин першого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_2 .

При цьому, позивачем зазначено, що наказом Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.02.2019 року №41, ОСОБА_1 мали призначити на посаду і він мав прийняти справи та посаду за відповідний термін часу зазначений у даному наказі командира вч НОМЕР_2 .

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

При цьому, ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до пункту 154 розділу V Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153) за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України: після виконання визначеного обсягу робіт оборонного характеру; за зверненням військовослужбовця; у разі невиконання військовослужбовцем обов`язків за займаною посадою.

За потреби Міністр оборони України має право у будь-який час відкликати з державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу відряджених військовослужбовців, повідомивши про таке відкликання їх керівників з наданням відповідної заміни.

Звільнені з посади відряджені військовослужбовці направляються в місячний строк у розпорядження Міністерства оборони України з приписом, службовою характеристикою та наказом (розпорядженням) про звільнення з посади.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовців у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

Після повернення в розпорядження Міністерства оборони України військовослужбовці призначаються на посаду з урахуванням рівня їх освіти, фізичної підготовки та стану здоров`я, але не нижчу за ту, з якої вони відряджалися.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок 260).

Відповідно до п. 1 розділу ХХVIII наказу МОУ від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Згідно до абз 3 п. 2 розділу ХХVIII наказу МОУ від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.

Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з посадового окладу за посадою, яку вони займали в цих державних органах, установах та організаціях, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, але не більше ніж два місяці.

Якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України (пункт 5 розділу XXVIII Порядку № 260).

Згідно пункту 6 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

У даній справі позивач стверджує, що відповідач зобов`язаний був йому нараховувати та виплачувати грошове забезпечення згідно займаної посади командира штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення.

Суд погоджується з доводами позивача, оскільки з системного аналізу норм розділу XXVIII Порядку №260 випливає, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій згідно пункту 4 розділу XXVIII застосовується в разі закінчення відрядження в державних органах, установах та організаціях, оскільки наступний пункт розділу XXVIII Порядку №260 передбачає, що якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Судом встановлено, що позивач з відрядження не відкликався, з займаної посади не звільнявся, проте відповідно до наказу Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.02.2019 року №41, ОСОБА_1 призначено на посаду командира роти штабних машин першого польового вузла зв`язку 7 окремого полку заявку, Командиром роти штабних машин Батальйону зв`язку цього самого полку, що також підтверджується посвідченням по відрядження від 04.04.2019 року №1369.

Разом з тим, відповідно до довідки, розрахунок середнього заробітку позивача в розрахунок якого включає лише виплату за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 15.06.2019 року по 08.04.2021 року виходячи із виплат за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень по 1560 грн./місяць).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року є протиправною.

При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача здійснити перерахунок грошового забезпечення у конкретній сумі з огляду на те, що даний розрахунок належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця, при йому позивач свої розрахунку ніяким чином не обґрунтував, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЭДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 , як командира роти штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з урахуванням вже виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2023 р.

Суддя О.М. Тарасишина