Справа № 140/6075/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6075/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач)звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі УМВС України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови внесення до наказу про звільнення №1 о/с від 06.03.2023 відомостей про зарахування до вислуги років ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день звільнення 06.03.2023 та відмови у виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; зобов`язання зарахувати до трудового стажу час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по день звільнення 06.03.2023 з обов`язковим внесенням відповідних записів до трудової книжки ОСОБА_1 ; нарахувати та виплатити належні ОСОБА_1 виплати з урахуванням вислуги років, посадових окладів згідно штатного розкладу та підвищення тарифних ставок відповідно актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченим в колективних договорах (угодах) включаючи премії та інші виплати, індексації заробітної плати за наступні періоди: з 21.06.2019 по 03.09.2019, з 12.03.2019 по 24.02.2021, з 24.11.2021 по 06.03.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , до початку здійснення процедури ліквідації територіальних органів МВС України як юридичних осіб, обіймав посаду інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу УМВС України у Волинській області. Позивач був звільнений наказом УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 № 322 о/с, який в судовому порядку визнаний протиправним,

Наказом УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 № 7 о/с наказ № 322 о/с від 05.11.2015 року було скасовано та позивача поновлено на посаді з 06.11.2015 року. Цим же наказом ОСОБА_1 повторно було звільнено.

Наказом УМВС України від 24.02.2021 №3 о/с позивача повторно (вп`яте) звільнено зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів з тих же підстав, з яких був звільнений згідно із попередніми скасованими наказами відповідача.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 140/2651/21 визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 24.02.2021 № 3 o/c в частині повторного звільнення позивача та поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 25.02.2021.

На виконання вказаної постанови апеляційного суду наказом від 25.02.2021 позивач поновлений на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області, цей наказ є чиним, на момент звернення до суду позивач не звільнений з органів внутрішніх справ.

Зазначає, що УМВС України у Волинській області №7 о/с від 24.11.2021 року був чинним аж до 01.03.2023, до звільнення відповідно до наказу № 1 о/с від 06.03.2023.

В подальшому рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.03.2023 у справі №140/5560/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано відповідача зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021.

З урахуванням встановленої рішеннями судів протиправності наказів про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ та їх скасування, позивач вважається таким, що знаходився у вимушеному прогулі, що фактично прирівнюється до проходження служби в органах внутрішніх справ, тому строку перебування у вимушеному прогулі з 24.11.2021 по день звільнення 06.03.2023 підлягає до зарахування до вислуги років.

Позивач вказує, що 20.03.2023 отримав лист з УМВС України у Волинській області, за яким повідомлено, що на виконання Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 140/5560/22 на адресу позивача надіслано наказ УМВС України у Волинській області від 14.03.2023 року № 2 о/с., згідно якого відповідачем зазначено, що вислуга років станом на 23.11.2021 складає в календарному обчисленні 24 роки 08 місяців 22 дні. Вважає відповідачем в оскаржуваних наказах № 1 о/с від 06.03.2023 року та в наказі № 2 о/с від 14.03.2023 року протиправно не зараховано час вимушеного прогулу з 23.11.2021 по 06.03.2023 до вислуги років.

Крім того, за змістом судових рішень, які набрали законної сили за позовами до відповідача відсутні докази того, що за періоди з 21.06.2018 по 03.09.2019; з 12.03.2020 по 24.02.2021 року; з 24.11.2021 по 06.03.2023 року, позивачу здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення, а тому вимога про здійснення перерахунку виплат за умови звільнення підлягає до задоволення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про про визнання протиправними дій щодо відмови внесення до наказу про звільнення №1 о/с від 06.03.2023 відомостей про зарахування до вислуги років ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021; зобов`язання зарахувати до трудового стажу час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021 з обов`язковим внесенням відповідних записів до трудової книжки ОСОБА_1 ; нарахувати та виплатити належні ОСОБА_1 виплати з урахуванням вислуги років, посадових окладів згідно штатного розкладу та підвищення тарифних ставок відповідно актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченим в колективних договорах (угодах) включаючи премії та інші виплати, індексації заробітної плати за наступні періоди: з 21.06.2019 по 03.09.2019, з 12.03.2019 по 24.02.2021 (а.с.38-39).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 в решті позовних вимог позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.40-41).

У відзиві на позовну заяву вих. №11/26/01-2023 від 01.05.2023 (а.с.45-49) представник відповідача позовних вимог не визнала та просить відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що визначальною підставою у питанні можливості обчислення вислуги років є звільнення зі служби, та зважаючи, що позивач службу в органах внутрішніх справ не припинив, тому підстав для розрахунку вислуги років у відповідача немає, позовна вимога про зобов`язання УМВС України у Волинській області зарахувати до трудового стажу час вимушеного прогулу є передчасною.

В поданій до суду відповіді на відзив від 05.05.2023 позивач заперечив з приводу доводів відзиву та підтримав свою позицію викладену позовній заяві, просив позов задовольнити (а.с.54-57).

Інших заяв по суті справи від сторін не надходили. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що наказом УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 № 322 о/с «По особовому складу» згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114), звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу. Вказаний наказ позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 у справі № 803/3850/15 (№ 876/730/16) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області), Ліквідаційної комісії при УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 у справі № 803/3850/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ по УМВС України у Волинській області за № 322о/с від 05.11.2015 про звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 інспектора патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно із наказом УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 № 7 о/с «Про внесення змін до наказів УМВС України в області» було скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 05.11.2015 № 322 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015 та згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII, відповідно до Положення № 114 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 (в апеляційному порядку оскаржена не була) у справі № 803/922/16 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області, ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, Любомльського РВ УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 № 7 о/с «Про внесення змін до наказів УМВС України в області» в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 16.09.2016 № 12 о/с «По особовому складу» скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 30.05.2016 № 7 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015 та згідно із пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону № 580-VIII, відповідно до Положення № 114 звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 у справі № 803/1508/16 (в апеляційному порядку не переглядалося) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 16.09.2016 № 12 о/с «По особовому складу» в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу з 06.11.2015, стягнуто з УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 06.06.2019 в сумі 88957,08 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області № 1 о/с від 21.06.2019 «По особовому складу» скасовано наказ УМВС України у Волинській області № 12 о/с від 16.09.2016 в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , поновлено на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу із 06.11.2015 прапорщика міліції ОСОБА_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 у справі № 140/2988/19 (в апеляційному порядку не переглядалося) за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення коштів позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС у Волинській області № 2 о/с «По особовому складу» від 02.09.2019 в частині звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу із 03.09.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 04.09.2019, стягнуто із УМВС України у Волинській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу із 04.09.2019 по 17.12.2019 у сумі 6877,58 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду виконане у спосіб прийняття наказу УМВС України у Волинській області від 21.06.2019 № 1 о/с, яким: скасовано наказ УМВС в області від 16.09.2016 № 12 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) Положення № 114 інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу прапорщика міліції Строкалюка І.З., поновлено позивача на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу.

В подальшому, наказом голови Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 02.09.2019 № 2 о/с «По особовому складу» прапорщика міліції ОСОБА_1 , інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу звільнено за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) із 03.09.2019, та вказаний наказ також було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі № 140/2651/21 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України у Волинській області, ГУ НП у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії в задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №140/2651/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 24.02.2021 № 3 o/c в частині повторного звільнення прапорщика міліції ОСОБА_1 з посади інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу відповідно до пункту 63 «з» Положення № 114 з 24.02.2021, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського РВ УМВС України у Волинській області із 25.02.2021, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом УМВС України у Волинській області від 24.11.2021 № 7 о/с «По особовому складу», на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 140/2651/21, поновлено прапорщика міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора патрульної служби групи патрульної служби Любомльського районного відділу, з 25.02.2021, про що позивача повідомлено листом від 26.11.2021 № 3/3-4836 (вручено позивачу 29.11.2021), яким також запропоновано ОСОБА_2 .З прибути до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області для ознайомлення з наказом про поновлення та проведення заходів з попередження про наступне вивільнення через скорочення штатів.

Дані фактичні обставини підтвердженні рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 140/5560/22, яке набрало законної сили, а відтак в силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України.

Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 140/5560/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.03.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії - відповідача УМВС України у Волинській області щодо відмови у зарахуванні до вислуги років позивача ОСОБА_1 період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 23 листопада 2021 року та зобов`язано відповідача зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по 23 листопада 2021 року (а.с.20-25).

11.03.2023 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою про надання завіреної копії наказу УМВС України у Волинській області щодо звільнення з ОВС з 06.03.2023 з урахуванням вислуги років і страхового стажу згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 140/5560/22, а також просив вирішити питання про виплати при звільненні вихідної допомоги та надання щорічної відпустки, у відповідності до ст. 24 Закону України «Про відпустки», за якою у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки (а.с.31).

Листом від 15.03.2023 вих. 3/3-754, ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області повідомила позивача, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 140/5560/22 до вислуги років зараховано період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021 про що зазначено в наказі УМВС України у Волинській області від 14.03.2023 року № 2 о/с., відтак вислуга років станом на 23.11.2021 складає в календарному обчисленні 24 роки 08 місяців 22 дні (а.с.34-35).

Отже, з матеріалів справи слідує, що спір між сторонами виник у зв`язку із не зарахуванням до вислуги років часу вимушеного прогулу за період з 24.11.2021 по 06.03.2023, а також щодо нездійснення відповідачем перерахунку належних виплат.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 у справі №826/16634/16.

Поряд з цим, слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В свою чергу відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 200/1085/19-а «вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення. Тобто, весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення».

Як встановлено судом наказом від 24.11.2021 № 7 о/с «По особовому складу», на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 140/2651/21, позивач поновлений на посаді інспектора патрульної служби Любомльського районного відділу з 25.02.2021.

Суд зауважує, що визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу в органах внутрішніх справ, відтак відповідний період має зараховуватися до вислуги років, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Як слідує з наказу УМВС України у Волинській області від 14.03.2023 року № 2 о/с., на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 140/5560/22 ОСОБА_1 зараховано до вислуги років період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по 23.11.2021.

В подальшому, наказом УМВС України у Волинській області від 06.03.2023 №1 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнений в запас за п.63 «з» (через скорочення штатів). Даний наказ не оскаржений позивачем в судовому порядку, а відтак на час розгляду даної справи є чинним.

Отже, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 у період з 24.11.2021 по 06.03.2023 проходив службу в органах внутрішніх справ, а відтак даний період не є часом вимушеного прогулу.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо відмови внесення до наказу про звільнення №1 о/с від 06.03.2023 відомостей про зарахування до вислуги років ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 24.11.2021 по день звільнення 06.03.2023 до задоволення не підгягають.

Крім того, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача перерахувати належні виплати з урахуванням вислуги років, посадових окладів згідно штатного розкладу та підвищення тарифних ставок відповідно актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), включаючи премії та інші виплати, індексація заробітної плати за період з 24.22.2021 до дня звільнення 06.03.2023, з огляду на таке.

У матеріалах справи відсутні докази того, що у період з 24.11.2021 по 06.03.2023 позивачу здійснювалося нарахування та виплата грошового забезпечення та враховуючи те що позивач із відповідним рапортом щодо виплати йому грошового забезпечення не звертався, тому необхідно дійти висновку, що позовні вимоги у частині зобов`язання здійснити перерахунок з 24.11.2021 по 06.03.2023 заявлені передчасно, проте у випадку незгоди із розміром нарахованого та виплаченого грошового забезпечення або ж відмови у такій виплаті за відповідним рапортом, у позивача виникнуть правові та фактичні підстави для звернення до суду захистом порушеного права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягає.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 11, )

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський