Справа № 420/13444/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 червня 2023 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , подану до подання адміністративного позову до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про скасування рішення, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду до подання адміністративного позову надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа, ОСОБА_2 , в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії з виконання підготовчих робіт на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (Серія ЯЖ №300502 від 08.07.2008 року), вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0267 гa, кадастровий номер :50:014:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на якій знаходиться її житловий будинок. Крім того зазначена земельна ділянка є суміжною до земельної ділянки площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015.

За посиланням ОСОБА_1 , майже 20 років тому з метою підключення житлового будинку до необхідних для життєдіяльності комунікацій, на підставі усіх отриманих необхідних дозвільних документів нею було здійснено прокладання відповідних мереж з водопостачання, водовідведення та газопостачання через зазначену земельну ділянку та побудовано кам`яний паркан, посаджені зелені насадження та споруджено інші конструкції. Тобто, на вказаній земельній ділянці вже багато років знаходиться її майно.

При цьому земельна ділянка з кадастровим номером :50:014:0015 належала її чоловіку ОСОБА_3 та за договором іпотеки перейшла у власність Акціонерному товариству «Таскомбанк».

01.02.2023 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки №239, ОСОБА_2 придбав цю земельну ділянку у АТ «Таскомбанк».

27 березня 2023 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було зареєстровано повідомлення ОСОБА_2 про початок виконання підготовчих робіт (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ОД94). Відповідно до вказаних відомостей назвою об`єкту є: Нове будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (клас наслідків СС1).

Також заявниця стверджує, що ОСОБА_2 розпочав здійснювати на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, підготовчі роботи із залученням будівельної техніки та робітників, в результаті чого кам`яний паркан, що належить заявниці, було знищено, інше її майно пошкоджено.

25.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради із заявою, в який просила Управління видати припис про зупинення вищевказаних підготовчих робіт, провести позапланову перевірку проведення підготовчих робіт, а у разі виявлення порушень - звернутися до суду із позовною заявою про припинення права на початок виконання підготовчих робіт.

31.05.2023 року заявниця отримала лист Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому, посилаючись на Постанову КМУ від 13.03.2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», Управління відмовило їй у проведенні позапланової перевірки проведення підготовчих робіт на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , також зауважило, що підготовчі роботи за вказаною адресою виконуються на законних підставах.

Водночас ОСОБА_1 не погоджується із зазначеною відмовою та вважає її протиправною.

При цьому заявник вказує, вона має намір подати до Одеського окружного адміністративного суду позов до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про:

скасування рішення про реєстрацію повідомлення про початок виконання підготовчих робіт (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ОД94);

визнання противоправною бездіяльності Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

-здійснити державний архітектурно-будівельний контроль у порядку проведення позапланової перевірки виконання підготовчих робіт, що проводяться на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-звернутися до суду із позовною заявою про припинення права на початок виконання підготовчих робіт, отриманого на підставі повідомлення, що зареєстровано в ЄДЕССБ за №ОД94.

При цьому за твердженням заявниці, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, так як позапланову перевірку в процесі виконання таких підготовчих робіт провести буде вже неможливо, до того ж, не можливо буде і встановити можливі порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання таких підготовчих робіт. Також очевидними є ознаки протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення її прав та інтересів.

Дослідивши вказану заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 154 КАС України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ст.152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінює наявність обставин, що зумовлюють винесення відповідної ухвали, з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах адміністративної справи та керуючись законом.

Згідно з частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач фактично не згодна та має намір подати позов про оскарження до суду:

- рішення про реєстрацію повідомлення про початок виконання підготовчих робіт (реєстраційний номер в ЄДЕССЬ ОД94);

- противоправної бездіяльності Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

а також зобов`язати Управління вчинити певні дії, а саме:

здійснити державний архітектурно-будівельний контроль у порядку проведення позапланової перевірки виконання підготовчих робіт, що проводяться на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, яка розташована за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 1;

звернутися до суду із позовною заявою про припинення права на початок виконання підготовчих робіт, отриманого на підставі повідомлення, що зареєстровано в ЄДЕССБ за №ОД94.

Суд при вирішенні заяви про забезпечення позову зазначає, що згідно із положеннями ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Тобто, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звертається особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, а визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2019 року у справі №826/9341/17, від 18.09.2019 року у справі №810/3711/18, від 18.12.2019 року у справі №826/13961/1.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №815/1568/16 вказано, що ОСОБА_4 фактично оспорює дозвіл (дії), який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для останнього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Суд зауважує, що в частині позовних вимог, які заявник має намір заявити до Одеського окружного адміністративного суду а саме «скасувати рішення про реєстрацію повідомлення про початок виконання підготовчих робіт (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ОД94)», а також «зобов`язати відповідача звернутися до суду із позовною заявою про припинення права на початок виконання підготовчих робіт, отриманого на підставі повідомлення, що зареєстровано в ЄДЕССБ за №ОД94» заявник не знаходиться з відповідачем у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи в справі - особи, яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :50:014:0015, а саме ОСОБА_2 .

А тому вказані позовні вимоги не є публічно-правовим, оскільки не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин. При цьому за суб`єктним складом сторін цей спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Щодо інших позовних вимог, з приводу яких заявник має намір забезпечити адміністративний позов, суд зауважує, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Так позовні вимоги заявника, яка остання має намір заявити до суду, в частині визнання противоправною бездіяльності Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; зобов`язання відповідача здійснити державний архітектурно-будівельний контроль у порядку проведення позапланової перевірки виконання підготовчих робіт, що проводяться на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 не можуть відповідно до пункту 5 частини 3 статті 151 КАС бути забезпеченні шляхом заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії з виконання підготовчих робіт на власній земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо посилання заявника на очевидну протиправність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у відмові їй провести позапланову перевірку проведення підготовчих робіт на земельній ділянці площею 0,0495 га, кадастровий номер :50:014:0015, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то такі посилання потребують з`ясування та перевірки їх доказами на стадії розгляду справи по суті.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є необґрунтованою, недоведеною належними доказами, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись приписами ст.ст. 5-11, 19, 150-154, 241, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , поданої до подання позовної заяви про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп. 15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.