Справа № 540/8785/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/8785/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку в день виключення зі списків особового складу; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 вересня 2021 року по 03 грудня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при виключені його зі списків особового складу відповідачем не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове право, яку було отримано лише 03.12.2021 року. Таким чином, відповідачем порушено приписи ст. 116, 117 КзпП України в частині строків виплати остаточного розрахунку.

Представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, норми статей 116 і 117 КЗпП України та постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати не поширюються. При цьому, у зв`язку зі звільненням з військової служби позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо виплати грошової компенсації від 17.09.2021 (вхід. №1196 від 20.09.2021). Відповідно прийнято рішення після надходження коштів та кошторисних призначень здійснити виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивачу на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі від 23.09.2021 № 41. Позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення 24.09.2021, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2021 №205. Враховуючи те, що відповідно наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України командир військової частини НОМЕР_2 є розпорядником бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України нижчого (третього) рівня, військовою частиною НОМЕР_1 надіслано заявку на виділення кошторисних призначень та коштів для проведення виплати грошової компенсації за неотримане речове майно Позивачу відповідно до Порядку № 178. З надходженням цільових коштів, грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена позивачу у повному обсязі. Відповідачем забезпечено повне та неухильне дотримання приписів Порядку № 178 при нарахуванні та виплаті Позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно. За таких підстав, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі статей 116, 117 КЗпП України.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що наказом від 24.09.2021 року № 205 було вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, згідно довідки № 41 від 23.09.2021 року. при цьому, аргументи щодо відсутності бюджетного асигнування не могли бути підставою для невиплати компенсації в день звільнення, що свідчить про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Таким чином, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року відкрито провадження по справі № 540/8785/21 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації .

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22, відповідно до ч.7 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, змінено територіальну підсудність судових справи Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справ - Одеський окружний адміністративний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 травня 2022 року адміністративну справу № 540/8785/21 передано головуючому судді Левчук О.А.

Ухвалою суду від 06 червня 2022 року прийнято адміністративну справу до розгляду та призначення розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 13 липня 2022 року зупинено провадження у справі № 540/8785/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 15 травня 2023 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді в період з 02.06.2023 року по 09.06.2023 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду ухвалено в перший робочий день.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом від 24.09.2021 року № 205 був виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення (а.с. 6).

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату компенсації за не отримане речове майно (а.с. 31).

23 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі у розмірі 52082,26 грн. (а.с. 33-34).

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 перераховано на картковий рахунок компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 51301,03 грн. (а.с. 12-13, 35).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, ні ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ні іншими нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17 вказав, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

При цьому, аналогічна правова позиція щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року по справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року по справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі № 826/15235/16.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24.09.2021 року звільнений зі служби наказом від 24.09.2021 року № 205(а.с. 6)

В той же час, компенсація за неотримане речове майно позивачу була виплачена лише 02.12.2021 року, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, період з 25 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року є періодом затримки Військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку при звільнені ОСОБА_1 .

За таких підстав, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що після надходження цільових коштів, грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена позивачу у повному обсязі, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказаний правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 825/874/17, в постанові Верховного Суду від 19.07.2019 року по справі № 240/4911/18.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочихднів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Відповідно до п. 7 розділу І Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Таким чином, Порядок № 260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком № 100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком № 260.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2022 року № 83 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень-серпень 2021 року (останні два місяці перед звільненням) склав 30585,66 грн. (з урахуванням обов`язкових відрахувань) (а.с. 39, 87)

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення становить 493,32 грн. (30585,66 грн. / 62 дні).

Отже, розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку (з 25.09.2021 року по 01.12.2021 року) становить 33 052,44 грн. (67 днів х 493,32 грн.).

За таких підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року у розмірі 33 052,44 грн. (тридцять три тисячі п`ятдесят дві гривні 44 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року у розмірі 33 052,44 грн. (тридцять три тисячі п`ятдесят дві гривні 44 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: 75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року у розмірі 33052,44 грн. (тридцять три тисячі п`ятдесят дві гривні 44 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук