Справа № 300/617/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/617/21 пров. № А/857/12299/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Військової служби правопорядку (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування подання,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Боршовський Т.І.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Західного територіального управління Військової служби правопорядку (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування подання до звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлене начальником Західного територіального управління Військової служби правопорядку 14.09.2020.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в основу його прийняття покладено рішення атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 14.09.2020 за № 13 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 в справі № 300/3020/20 визнано протиправним та скасовано рішення атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 14.09.2020 за № 13. Окрім цього, в порушення пункту 12.11 Інструкції № 170 відповідачем не подано з Поданням копії атестації. Також позивач вважає, що Подання відповідач повинен був оформити тільки після проведення щорічного оцінювання та оформлення його результатів, з урахуванням вимог абзацу 3 пункту 7.25 Інструкції № 170 у вигляді скороченої оцінної картки та розгляду оцінної картки атестаційною комісією Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, на думку ОСОБА_1 , службова характеристика від 14.09.2020 не може бути результатом періодичного оцінювання, оскільки оформлена з порушенням вимог нормативно-правових актів. Також пунктом 12.9 Інструкції № 170 не передбачено надсилання документів на звільнення військовослужбовців з військової служби безпосередньо до кадрового органу, підпорядкованого посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, з підстав, передбачених підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 16.06.2002 по 30.09.2020 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Збройних Силах України, що підтверджується поясненнями позивача, наведеними у позовній заяві, а також витягом із послужного списку ОСОБА_1 , наявного в матеріалах справи.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 29.04.2015 має статус ветерана війни учасника бойових дій. В період з 05.07.2014 по 01.09.2014, з 10.11.2016 по 12.02.2017 та з 10.07.2019 по 13.10.2019 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил) на території Донецької та Луганської областей (а.с. 38).

У Військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив службу в період з 29.10.2018 по 30.09.2020 на посаді старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку.

Так, згідно витягу з наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.09.2018 за № 120, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку Західного територіального управління Військової служби правопорядку призначено на посаду старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Західного територіального управління Військової служби правопорядку, ВОС 8506003.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2018 за № 226, підполковника ОСОБА_1 , наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) № 120 від 27.09.2018 призначеного на посаду старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Військової частини НОМЕР_1 і зараховано до списків особового складу частини, як такого, що прибув із Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку (м. Тернопіль) (а.с. 31).

14.09.2020 за наслідком проведення засідання атестаційною комісією Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 129-130).

Також 14.09.2020 на позивача складено службову характеристику, згідно висновків якої ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді. Згідно рекомендацій начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , останні клопотали про звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (а.с. 13).

14.09.2020 начальником Західного територіального управління Військової служби правопорядку сформовано подання про звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 відмовився від підписання службової характеристики, про що складено акт від 14.09.2020 про доведення до відома позивача такої характеристики.

14.09.2020 із позивачем проведено бесіду у зв`язку із звільненням з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що свідчить аркуш бесіди від 14.09.2020, наявний в матеріалах справи. При такій співбесіди ОСОБА_1 не погодився із своїм звільненням (а.с. 131-132).

15.09.2020 командир Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_3 з листом № 7/797/дск, в якому просив звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас, на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. До вказаного листа від 15.09.2020 № 7/797/дск долучено: подання; копію службової характеристики від 09.04.2020; копію службової характеристики від 14.09.2020; акт доведення; копію службової картки; копію проколу ЛВ № 27 від 19.03.2020 про вчинення військово-адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП; копію проколу ЛВ № 28 від 09.04.2020 про вчинення військово-адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП; копію постанови Галицького районного суду від 05.06.2020 по справі № 461/2582/20; копію постанови Львівського апеляційного суду від 20.08.2020 по справі № 461/2582/20; копію постанови Галицького районного суду від 11.06.2020 по справі № 461/3135/20; копію постанови Львівського апеляційного суду від 24.07.2020 по справі № 461/3135/20; копію протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 № 13 від 14.09.2020; копію аркушу бесіди (а.с. 8-9).

За змістом пункту 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 23.09.2020 за № 119, ОСОБА_1 , на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту (а.с. 32).

В подальшому, ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 199 від 30.09.2020 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 30.09.2020 та направлено на військовий облік до Івано-Франківського міського військового комісаріату м. Івано-Франківськ (а.с. 33).

20.01.2021 Івано-Франківський окружний адміністративний суд за результатом розгляду справи № 300/3020/20 прийняв рішення, яким визнав протиправним та скасував рішення атестаційної комісії, оформлене Протоколом № 13 засідання атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020 (а.с. 21-30).

15.04.2021 Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без задоволення апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 без змін.

З огляду на скасування рішення атестаційної комісії, оформлене Протоколом № 13 засідання атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020, ОСОБА_1 вважає протиправним акт індивідуальної дії - Подання до звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлене начальником Західного територіального управління Військової служби правопорядку 14.09.2020, а тому звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Як передбачено пп. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008). При цьому, це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно вимог абз. 1 п. 228-1 Положення № 1153/2008 звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів у сукупності притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міністерстві оборони України, чи після попередження військовослужбовця про неповну службову відповідність він не виправив своєї поведінки і це стягнення не відіграло своєї ролі, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Згідно матеріалів справи, відповідач зазначає, що протягом останніх 12 місяців служби ОСОБА_1 два рази у сукупності притягувався до відповідальності за вчинення військових адміністративних правопорушень, що підтверджується постановами Галицького районного суду м. Львова від 05.06.2020 в справі № 461/2582/20 та від 11.06.2020 в справі № 461/3135/20. Вказані обставини, на думку представника відповідача, необхідно вважати систематичним невиконанням позивачем умов контракту військовослужбовцем, що є підставою для звільнення з військової служби.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення визначений Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Інструкція № 170).

Відповідно до пп. 1 п. 1.5 Інструкції № 170, для встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах, організаціях, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військові частини), оформляються Подання, зокрема на всіх військовослужбовців, крім тих, які проходять строкову військову службу, щодо їх звільнення з військової служби.

Форма Подання визначена в додатку 1 до Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Так, форма Подання містить пункт 17 «Висновок атестаційної комісії військової частини».

Як встановлено судом, Подання до звільнення підполковника ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлене начальником Західного територіального управління Військової служби правопорядку 14.09.2020, містить висновок атестаційної комісії військової частини: займаній посаді не відповідає. Доцільно звільнити з військової служби у запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (протокол від 14.09.2020 № 13).

Як вірно зазначено судом, на час формування Подання, рішення атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення в запас на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було чинним, а тому під час формування Подання були відсутні підстави для неврахування такого висновку атестаційної комісії.

Разом з тим, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду за результатом розгляду справи 20.01.2021 № 300/3020/20 визнано протиправним та скасовано рішення атестаційної комісії, оформлене Протоколом № 13 засідання атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020. Вказане судове рішення набрало законної сили 15.04.2021. Отже, рішення атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020, як акт індивідуальної дії, внаслідок його скасування судом втратило силу з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 12.11 Інструкції № 170 про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Пунктом 8 додатку 19 до Інструкції № 170 визначено, що у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем подаються: копія атестації; копії документів (службової картки, матеріалів службових розслідувань, рішення ради офіцерів тощо), що свідчать про невиконання військовослужбовцем умов контракту; копія аркуша бесіди; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Судом також встановлено, що 15.09.2020 командир Військової частини НОМЕР_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_3 з листом № 7/797/дск, в якому просив звільнити ОСОБА_1 з військової служби в запас, на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту. До вказаного листа від 15.09.2020 № 7/797/дск долучено: Подання; копію службової характеристики від 09.04.2020; копію службової характеристики від 14.09.2020; акт доведення; копію службової картки; копію проколу ЛВ № 27 від 19.03.2020 про вчинення військово-адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП; копію проколу ЛВ № 28 від 09.04.2020 про вчинення військово-адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП; копію постанови Галицького районного суду від 05.06.2020 по справі № 461/2582/20; копію постанови Львівського апеляційного суду від 20.08.2020 по справі № 461/2582/20; копію постанови Галицького районного суду від 11.06.2020 по справі № 461/3135/20; копію постанови Львівського апеляційного суду від 24.07.2020 по справі № 461/3135/20; копію протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 № 13 від 14.09.2020; копію аркушу бесіди).

Вимогами пункту 12 Положення № 1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Так, за результатом розгляду вищевказаних документів начальник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України прийняв наказ № 119 від 23.09.2020, згідно з пунктом 5 якого звільнено з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, як вірно зазначено судом, подання від 14.09.2020 не створює жодних обов`язків для ОСОБА_1 та не призводить до порушення його прав, оскільки рішенням, яке породжує правові наслідки для позивача, є наказ компетентної на звільнення з військової служби посадової особи - начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України № 119 від 23.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

В даному випадку відповідач, враховуючи рішення атестаційної комісії Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020 про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, виконав вимоги Інструкції та оформив подання для припинення правових відносин з позивачем, які реалізуються наказом командування.

Отже, вірним є висновок суду про те, що відповідач в межах своїх дискреційних повноважень, вчинив розпорядчий акт, на підставі якого для позивача не виникли нові службові (трудові) відносини, не припинено попередніх. Отже, таке подання відповідача безпосередньо не порушує прав позивача щодо проходження військової служби.

Подання від 14.09.2020 направлено до вищого командуванням для вирішення питання про звільнення з військової служби. При цьому, уповноважена посадова особа вирішує таке подання в межах своїх дискреційних повноважень, яке реалізується відповідним наказом по особовому складу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що в спірному випадку саме рішення вищого командування про звільнення позивача з військової служби є тим актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, яке припиняє правовідносини щодо проходження військового служби, і може порушувати права позивача.

Судом також вірно зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. В даному випадку, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто обов`язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Водночас право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов`язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що подання є розпорядчим актом суб`єкта владних повноважень щодо ініціювання процедури звільнення військовослужбовця з військової служби компетентною посадовою особою. Таке Подання не є остаточним документом, який зобов`язує позивача до вчинення будь-яких дій, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача. Тобто подання не є актом, який створює, змінює чи припиняє права чи обов`язки для позивача під час проходження військової служби, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України рішення щодо позивача.

Отже, таке подання може бути предметом оцінки в сукупності з іншими доказами судом в адміністративній справі у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про звільнення позивача з військової служби відповідного наказу командування.

Таким чином, саме наказ від 23.09.2020 за № 119 є рішенням, який безпосередньо впливає на права позивача, оскільки вказаним актом індивідуальної дії припиняються правові відносини ОСОБА_1 щодо проходження військової служби, і саме оскарження такого наказу є належним способом захисту прав військовослужбовця, в тому числі й з підстав порушення процедури звільнення з військової служби.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання від 14.09.2020 не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав чи обов`язків, а тому за відсутності порушених прав ОСОБА_1 , які підлягають ефективному захисту, немає підстав для задоволення позову в цій справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягали до задоволення.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі №300/617/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 12.06.2023.