Справа № 761/8240/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/8240/23 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.04.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного інспектора з паркування управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Спінчевського Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої позивач просив суд: постанову серії 1КІ від 27.02.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 700 грн скасувати та закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.02.2023 головним інспектор з паркування відділу контролю за утримання майданчиків для паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Спінчевським О.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стояки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № , якою притягнула позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 152-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 700 грн.

В оскаржуваній постанові серії 1КІ № посадовою особою відповідача зафіксовано, що 27.02.2023 на вул. М. Коцюбинського (від вул. Олеся Гончара до вул. Богдана Хмельницького) вздовж вулиці зафіксовано порушення правил паркування транспортного засобу марки «VOLVO XC90», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу, а саме його залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про правомірність і законність винесеної відповідачем постанови.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Згідно примітки до вказаної статті під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно частини першої статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Отже, у разі неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування більш як за 10 хвилин користування, фізична особа, зокрема, за якою зареєстровано транспортний засіб, підлягає притягненню до відповідальності за частиною першою статті 152-1 КУпАП.

Правила паркування транспортних засобів затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила паркування).

Згідно пунктів 4, 8, 13 вказаних правил відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.

У відповідності до визначень ПДР, знак 5.43 «Зона стоянки» -позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним; знак 5.43 з однією з табличок 7.6.1-7.6.7 позначає спосіб поставлення автомобіля; на знаку 5.43 може бути нанесено зображення табличок до дорожніх знаків; знак 7.14 «Платні послуги» - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.

Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідно до таблиці 1 до Додатку 5 до Рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами), за підприємством «Київтранспарксервіс» закріплено відведені майданчики для платного паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 р. № Н-67 (зі змінами), у тому числі і відведений майданчик на вул. Михайла Коцюбинського у м. Києві (від вул. О.Гончара до вул. Богдана Хмельницького) із інв. № А1410 на 24 машиномісця.

Згідно пунктів 14, 21, 30 Правил паркування відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.

На майданчиках для платного паркування у доступному для ознайомлення користувачів місці розміщується інформація про: оператора (найменування, адреса, контактні телефони); вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування, спосіб оплати.

Під час паркування на майданчику для платного паркування користувач сплачує вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування згідно з тарифом, установленим виконавчими органами сільських, селищних, міських рад у порядку і межах, визначених законодавством, з урахуванням переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування.

Пунктом 26 Правил паркування передбачено, що користувач зобов`язаний:

- поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху;

- сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування;

- розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки;

- після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було розміщено власний транспортний засіб для паркування на згаданому відведеному майданчику для платного паркування, який облаштований дорожніми знаками та дорожньою розміткою. Вказаного позивачем не заперечено.

Не зважаючи на це, позивач оплату вартості паркування не здійснив, у зв`язку із чим відповідачем винесено оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 29 Правил паркування вказував на відсутність у нього обов`язку з оплати паркування з огляду на те, що оператором не було забезпечено належне функціонування засобів сплати вартості зазначених послуг.

Суд першої інстанції, відхиляючи такі доводи позивача, вказував про те, що вказаний пункт 29 Правил паркування не розповсюджується на відведені майданчики для платного паркування.

Так, згідно пункту 29 Правил паркування оплата вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, здійснюється у безготівковій формі за такими способами:

- придбання паркувального талона з визначеною тривалістю паркування;

- за допомогою засобів мобільного зв`язку;

- через паркувальний автомат або платіжний пристрій з введенням реєстраційного номера транспортного засобу;

- через автоматичний в`їзний та виїзний термінали.

Факт оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування підтверджується відповідним документом із зазначенням в ньому реєстраційного номера транспортного засобу, що розміщується під лобовим склом транспортного засобу, за винятком випадків оплати вартості послуг за допомогою засобів мобільного зв`язку, коли факт такої оплати підтверджується захищеною комп`ютеризованою системою, або випадків паркування на майданчиках, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата (перевірка оплати) здійснюється під час виїзду з такого майданчика.

Сплата вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування не здійснюється у разі незабезпечення оператором належного функціонування засобів сплати вартості зазначених послуг відповідно до вимог цих Правил щодо обладнання таких майданчиків.

Несплата користувачем вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Зміст наведеного пункту Правил паркування свідчить, що його дія розповсюджується на всі майданчики для платного паркування, у тому числі і відведені, а тому мотиви суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

У свою чергу, доводи позивача про відсутність у нього обов`язку з оплати паркування також є помилковими, оскільки спірний майданчик у відповідності до вимог пунктів 14, 21 Правил паркування був обладнаний інформаційним знаком про спосіб та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиком.

При цьому, безготівковий спосіб оплати допомогою засобів мобільного зв`язку із підтвердженням такої оплати захищеною комп`ютеризованою системою відповідає вимогам Порядку паркування, зокрема пункту 29. При цьому, визначені у Порядку способи оплати є альтернативними та за наявності одного з них не наявність інших не вимагається. Необхідність забезпечення пакувальних майданчиків всіма способами оплати норми чинного законодавства не передбачають.

Будь-яких доказів того, що відповідний безготівковий спосіб оплати не був доступним, або ж позивач мав об`єктивні перешкоди у використанні такого способу оплати, матеріали справи не містять.

При цьому, посилання позивача на те, що станом на час вчинення спірного порушення він мав при собі тільки готівкові кошти суд відхиляє, оскільки наведене не звільняє його від обов`язку оплатити відповідні послуги паркування у спосіб, який передбачений на обраному пакувальному майданчику, або ж обрати інше безкоштовне місце паркування чи парувальний майданчик, який забезпечений доступним та зручним для позивача способом оплати.

Розмір штрафу за скоєне позивачем адміністративне правопорушення є цілком співмірним характеру порушення та завданій таким порушенням суспільній шкоді. Відповідний розмір штрафу, зважаючи також на те, що його було сплачено у зменшеному розмірі, очевидно не є таким, що несе надмірний майновий тягар для позивача.

Посилання позивача на свій «резидентний статус» не знімає з нього обов`язку здійснювати оплату послуг паркування, не позбавляє та жодним чином не зменшує відповідальності за порушення вимог з оплати таких послуг.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте навів помилкові мотиви.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.04.2023 в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.04.2023 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких