Справа № 161/2953/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/2953/23 пров. № А/857/6338/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2023 року у справі №161/2953/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Гудими Сергія Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Ковтуненко В.В., місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 23.03.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Гудими Сергія Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Просить скасувати постанову інспектора УПП у місті Києві ДПП Гудими Сергія Юрійовича серії БАД № 438872 від 16 лютого 2023 року, якою позивача притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, та стягнути судовий збір.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2023 року позов задоволено частково. Постанову інспектора УПП у місті Києві ДПП Гудими Сергія Юрійовича серії БАД №438872 від 16 лютого 2023 року, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 1 020,00 гривень визнати протиправною та скасувати. В задоволенні решти позову відмовлено. Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в місті Києві ДПП на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 гривень.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі.

Зокрема апелянт вказує на те, що відповідно до оскаржуваної постанови позивач, керуючи транспортним засобом здійснив стоянку, під дією дорожнього знаку 5.38 «місце стоянки» з доданою табличкою 7.17 «особи з інвалідністю», чим порушив вимоги п. 8.4. (г) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі - ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 6 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 16 лютого 2023 року інспектором УПП у місті Києві ДПП Гудимою Сергієм Юрійовичем винесено постанову серії БАД №438872, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1 020,00 гривень.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 16 лютого 2023 року о 15.40 годині в місті Києві, по бульвару Кольцова, керуючи транспортним засобом «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив стоянку на місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, чим скоїв адміністративне правопорушення,

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 122 КУпАП є незаконною та винесеною з порушенням норм чинного законодавства.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 122 КУпАП встановлено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно з п.8.1, 8.2 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відтак, п 8.4 «ґ» ПДР України передбачено інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.42.1 ПДР України «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю». Застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2, 5.43 для позначення місця ( або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Згідно підпункту «ґ» п. 30.3 розділу 30 ПДР, розпізнавальний знак «Інвалід» квадрат синього кольору із стороною 150 мм і білим зображенням символу таблички 7.17. Знак розміщується спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №134 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З відеозапису з боді-камери поліцейського який доданий до апеляційної скарги видно, що транспортний засіб водієм якого є ОСОБА_1 знаходиться в зоні дії інформаційно-вказівного дорожнього знаку 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличками 7.17 «Особи з інвалідністю». Тобто, позивач бачив дорожні знаки, а також знав про їх наявність.

Згідно п.1.10 ПДР України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, яким перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Як слідує з аналізу наведеної норми, однією з характеристик визначення зупинки як вимушеної є стан учасника дорожнього руху.

Відповідно до п.15.14 Правил у разі вимушеної зупинки у місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів щоб прибрати автомобіль, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пп.9.9- 9.11 цих Правил.

Підпункт а пункту 9.9 ПДР передбачає, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Пункт 9.10 ПДР передбачає, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий ліхтарик на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча в одному напрямку менше 100 м.

Проте, позивач доказів в підтвердження того, що вимушена зупинка та паркування зумовлена саме погіршенням стану здоров`я пасажира, не надав.

Крім того, позивач не зазначив підстав неможливості здійснення екстреної зупинки на проїзній частині вздовж тротуару, у разі погіршення стану здоров`я пасажира.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Щодо доводів позивача про неможливість скористатися правовою допомогою, то оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 КУпАП.

Судом не встановлено, що інспектор в ході розгляду справи перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Щодо доводів позивача про порушення інспектором положень статей 278, 279 КУпАП, то колегія суддів зазначає, що у даному випадку КУпАП передбачає соціальну, спрощену процедуру притягнення до адміністративної відповідальності винесення постанови на місці вчинення правопорушення, оскільки на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги частини 4 статті 258, відповідно до якої, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься а місці вчинення правопорушення.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції невірно встановлено обставини у справі, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі №260/4217/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №438872 від 16.02.2023 залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 12.06.2023