Справа № 160/17288/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/17288/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року (суддя Олійник В.М., повне судове рішення складено 06 березня 2023 року) в справі № 160/17288/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - ДПП) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2017 року включно та індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року та 31 жовтня 2017 року включно; зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2017 року включно та заборгованість з індексацій грошового забезпечення за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 16 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року включно; зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 16 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року включно; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт вказує, що в силу вимог статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якою передбачено, що порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України, та власне положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, до якої постановою від 18 жовтня 2017 року № 782 внесені зміни, якими пункт 2 доповнено словом «поліцейських», індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться з листопада 2017 року, тобто права на виплату коштів по індексації до листопада 2017 року у позивача не було.

Судом першої інстанції не враховано положення пункту 11 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за якими поліцейський має право на виплату грошового забезпечення не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, тобто позивач має право вимагати здійснити виплату за період, що починається лише з 01 листопада 2019 року.

Вказує, що позивачу виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідно до вимог законодавства в межах номенклатури посад та встановлених розмірів окладів, надбавок, доплат та премій в максимально можливому розмірі, враховуючи наявні межі граничних розмірів грошового забезпечення, тому відсутні підстави для нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення в більшому розмірі.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано наслідки пропуску строку звернення до суду. Так, спеціальним строком звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС). Оскільки строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору встановлений спеціальною нормою права, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах приписів КЗпП.

Також звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, внесені зміни до статті 233 КЗпП. На час звернення позивача до суду з цим позовом (01 листопада 2022 року) стаття 233 КЗпП не містить норми стосовно не обмеження будь-яким строком права особи на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить служби в органах Національної поліції з 07 листопада 2015 року.

З 26 червня 2018 року по теперішній час позивач перебуває на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, призначений на посаду наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19 червня 2018 року № 583о/с.

28 серпня 2022 року представник позивача звернувся в інтересах ОСОБА_1 до ДПП із адвокатським запитом №28/08/2022/449 щодо здійснення доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення.

Листом ДПП №1037аз,1043аз,1044аз,1045аз/41/5/05-2022 від 05 вересня 2022 року представника позивача повідомлено, що доплату позивачу за службу в нічний час здійснено за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2022 року, підстави для нарахування та виплати вказаної доплати позивачу з 16 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року відсутні, оскільки відповідно до наказів ДПП останній у зазначений період до служби в нічний час не залучався.

Відповідно до листа ДПП №1037аз,1043аз,1044аз,1045аз/41/5/05-2022 від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 з 16 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року до служби в нічний час відповідно до наказів начальника ДПП не залучався.

Враховуючи, що доплата за службу в нічний час виплачується поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, а в матеріалах справи відсутні докази про залучення позивача до служби в нічний час у оспорюваний період, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Стосовно питання виплати індексації грошового забезпечення суд першої інстанції зазначив про безпідставність доводів відповідача про те, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності постановою від 18 жовтня 2017 року № 782, тобто з листопада 2017 року, оскільки у Законі України «Про індексацію грошових доходів населення» прямо вказано про те, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Оскільки позивач отримує грошове забезпечення, то останнє підлягає індексації.

Відповідно до відомостей про грошове забезпечення позивача за період 16 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 (включно) індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, що, на думку суду першої інстанції, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що сума заборгованості з індексації грошового забезпечення за період служби позивача в ДПП з 16 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року (включно) повинна бути виплачена з утриманням роботодавцем податків й інших обов`язкових платежів.

Рішення суду першої інстанції оскаржене відповідачем в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржене.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходить службу в Національній поліції.

З 26 червня 2018 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, на яку призначений наказом ДПП від 19 червня 2018 року № 583о/с.

Згідно з відомостями про грошове забезпечення (а.с. 12зв.-14) ОСОБА_1 в період з 16 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 включно індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Спірним є питання наявності правових підстав для нарахування та виплати поліцейському індексації грошового забезпечення в період до листопада 2017 року, а також питання дотримання позивачем строку звернення до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Стосовно питання дотримання позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року.

Позовна заява з вимогами про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, яке є складовою грошового забезпечення, до звільнення зі служби в поліції подана позивачем 01 листопада 2022 року.

За позицією апелянта позивач пропустив місячний строк звернення до суду, передбачений КАС України.

Надаючи оцінку доводам апелянта про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що цей спір щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення поліцейського є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

За позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2023 року в справі № 380/15245/22, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, суд наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

До 19 липня 2022 року (внесення змін до КЗпП Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), продовжена до 30 червня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 25 квітня 2023 року в справі № 380/15245/22.

Таким чином, доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 122 КАС України та пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком, а станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, тому строк, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, не підлягає застосуванню, так як такий продовжено на строк дії карантину, який діє на теперішній час.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити таке.

Як зазначено вище, частиною другою статті 233 КЗпП в редакції, що діє з 19 липня 2022 року, передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 116 КЗпП, яка регулює питання строків розрахунку при звільненні, в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Тобто, тримісячний строк звернення за вирішенням у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, має застосовуватися виключно до правовідносин, яки виникають після звільнення особи.

Оскільки позивач продовжує проходити службу в Національній поліції, такий строк не може бути застосований.

Крім того, позивач має законні сподівання, що у разі невиплати під час проходження служби грошового забезпечення в повному обсязі, при звільненні з ним буде проведено остаточний розрахунок та виплачено усі належні при звільненні суми.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції положень пункту 11 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за якими поліцейський має право на виплату грошового забезпечення не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, тобто позивач має право вимагати здійснити виплату за період, що починається лише з 01 листопада 2019 року, суд відхиляє з тих підстав, що положення цього нормативно-правового акту не встановлюють строку звернення до суду, тому не є застосовними у питанні дотримання позивачем строку звернення до суду.

Правові засади організації, та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ).

Частинами першою та п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII, яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути обов`язково нарахована та виплачена.

Фактично єдиною підставою для не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з червня 2016 року по жовтень 2017 року є відсутність у цьому періоді в переліку грошових доходів, що підлягають індексації та який міститься у пункті 2 Порядку № 1078, грошового забезпечення саме поліцейських.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, доповнено абзац п`ятий після слова "військовослужбовців" словом ", поліцейських".

Разом з тим, оскільки індексація грошового забезпечення поліцейських прямо передбачена Законом № 580-VIII, а також Законом № 1282-XII, в якому чітко зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці у вигляді грошового забезпечення, то відсутність в Порядку № 1078, який є підзаконним нормативно-правовим актом, конкретизації кола осіб, яким виплачується грошове забезпечення, яке підлягає індексації, не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті поліцейському індексації доходу (грошового забезпечення).

Крім того, суд зауважує, що в силу статті 4 Закону № 1282-XII Кабінетом Міністрів України визначається тільки порядок проведення індексації грошових доходів, а не види доходів, які підлягають індексації.

Доводи апелянта про виплату грошового забезпечення відповідно до вимог законодавства в межах номенклатури посад та встановлених розмірів окладів, надбавок, доплат та премій в максимально можливому розмірі, враховуючи наявні межі граничних розмірів грошового забезпечення, тому відсутні підстави для нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення в більшому розмірі, суд визнає необґрунтованими, адже індексація грошового забезпечення як державна соціальна гарантія, виплата якої є обов`язковою для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, тому має бути нарахована та виплачена позивачу.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в переглянутій частині.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року в справі № 160/17288/22 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року в справі № 160/17288/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 12 червня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 12 червня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко