Справа № 160/7455/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2023 року Справа № 160/7455/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/7455/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
11.04.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з ч.3 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи на шахті імені Г.Г.Капустіна» Акціонерного товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею та з 21.07.2022 по 14.02.2023 (день подачі заяви на призначення пенсії) у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» Прат «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею та застосувати роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8 і зараховувати до стажу кожного повного року роботи гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті за 1 рік роботи - 1 рік 3 місяці, та призначити мені пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії від 14.02.2023 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 11.04.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 13.04.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 13.04.2023 року витребувано у відповідача 1,2 додаткові докази по справі, а саме:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.02.2023 року;
- відомості щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача, зокрема період роботи на шахті імені Г.Г.Капустіна» Акціонерного товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею та з 21.07.2022 по 14.02.2023 (день подачі заяви на призначення пенсії) у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» Прат «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею;
- відомості інформацію щодо підстав відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду його роботи, зокрема зараховування до стажу кожного повного року роботи гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті за 1 рік роботи - 1 рік 3 місяці, із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8 / зазначити підстави такої відмови;
- листи/відмови Пенсійного органу та інші докази щодо суті спору.
04.05.2023 року відповідачем 1 надано відзив на позовну заяву позивача, а також долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
05.06.2023 року відповідачем 2 через підсистему Електронний суд до суду було надано відзив на позовну заяву позивача, а також долучені витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 12.06.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, зокрема - через управління обслуговування громадян відділ обслуговування громадян № 23 м.Павлоград - з особистою заявою і документами на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), оскільки працював на підприємствах вугледобувної галузі та був безпосередньо зайнятий повний робочий день на роботах по видобутку вугілля із шкідливими і важкими умовами праці.
Позивач вважає, що розрахунок пільгового стажу не відповідає чинному законодавству, здійснений поверхнево та без урахування всіх обставин, що мають значення.
Також, вказує, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи зокрема, період підземної роботи з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року, проте за даними трудової книжки він працював у відокремленому структурному підрозділі «шахта імені Г.Г.Капустіна» Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» гірником очисного забою та згідно з наказом в.о.генерального директора ВАТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України від 01.07.2022 року № 126 з 01.07.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» у зв`язку з тим, що з 01.07.2022 року територія на якій знаходиться підприємство потрапила під окупацію.
До пільгового стажу роботи також не зараховано період з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, через те, що в довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 14.02.2023 за № 151 є технічна помилка у даті початку роботи.
На думку позивача, орган, який приймав рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, діяв формально та не врахував всі матеріали, які необхідні для призначення йому пільгової пенсії.
Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні з таких підстав.
Вказують, що позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії.
Загальний страховий стаж позивача склав 43 роки 1 місяць 15 днів.
Пільговий стаж складає 19 років 2 місяці 26 днів.
До пільгового стажу роботи не зараховано період з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, оскільки в довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 14.02.2023 року за № 151 є технічна помилка у даті початку роботи
Пільговий стаж за періоди робити з 07.08.2000 року по 18.03.2013 року та з 19.05.2015 року по 31.12.2021 року зарахований та визнаний на підставі інформації індивідуальних відомостей про застраховану особу, про що також свідчить роздруківка ПФУ форми РС-право.
Враховуючи наведене вище, вважають, що відмовили позивача у призначенні пільгової пенсії, згідно його заяви від 14.02.2023 року законно та правомірно.
Просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Вказують, що оскаржувані дії та рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірними, оскільки необхідною умовою призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливими шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Рішенням відповідача 1 від 21.02.2023 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії.

Відповідач 2 вказав, що документи надані позивачем до заяви про призначення пільгової пенсії не дають підстав дійти висновку щодо підтвердження спеціального стажу позивача.

Крім того, зазначив, що трудова книжка позивача не дає можливості точно встановити факт виконання останнім робіт, що передбачені Списком №1.

Відповідач 2 вважає, що правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи.

З огляду на викладене, відповідач 2 просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До вказаних заяв позивачем надавався пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняли рішення від 21.02.2023 року за №04, згідно якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, згідно вказаного рішення встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає - 43 роки 1 місяць 15 днів.

Пільговий стаж роботи позивача складає - 19 років 2 місяці 26 днів.

До пільгового стажу роботи не зараховано період з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, оскільки в довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 14.02.2023 року за № 151 є технічна помилка у даті початку роботи

Пільговий стаж за періоди робити з 07.08.2000 року по 18.03.2013 року та з 19.05.2015 року по 31.12.2021 року зарахований та визнаний на підставі інформації індивідуальних відомостей про застраховану особу, про що також свідчить роздруківка ПФУ форми РС-право.

Враховуючи наведене вище, відповідачем 1 було прийнято вказане вище рішення від 21.02.2023 року про відмову позивачеві у призначенні пенсії, через відсутність необхідного пільгового стажу, передбаченого положеннями ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, не погодившись з висновками та вказаним рішенням органу Пенсійного фонду, звернувся до суду із цим позовом, посилаючись на те, що відповідачем 1 протиправно та безпідставно не було зараховано до пільгового стажу його роботи, період зокрема з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, а також період з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року, що стало підставою для звернення з цією позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону №1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», знижується на 1 рік.

Статтею 58 Закону №1058-IV передбачено, що пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Зазначеним нормам відповідає п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

На реалізацію вказаної норми Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 227/4273/16-а від 23.09.2021 року та від 17.11.2021 року у справі № 242/5635/16-а.

VІІ. ОЦІНКА СУДУ

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Встановлено, що у своєму рішенні про відмову у призначенні мені пенсії від 20.01.2023 року відповідач 1 визнає і не оспорює правильність записів, здійснених у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, відсутності виправлень (підчисток) чи іншого відображеного у цій трудовій книжці, а лише вказує, що довідка № 151, видана 14.02.2023 року має технічну помилку у даті початку роботи.

Згідно запису у трудовій книжці позивача щодо роботи з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року у відокремленому структурному підрозділі «шахта імені Г.Г. Капу стіна» Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею, викладений розбірливо, однак не має дати звільнення, оскільки згідно з наказом в.о.генерального директора ВАТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України від 01.07.2022 року № 126 з 01.07.2022 року було призупинено дію трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» у зв`язку з тим, що з 01.07.2022 року територія на якій знаходиться підприємство потрапила під окупацію та заповнити належним чином дату щодо звільнення з роботи не було відповідних підстав та умов.

Тобто, вказаним вище наказом було фактично призупинено дію трудового договору позивача на відокремленому структурному підрозділі «шахта імені Г.Г.Капустіна» Акціонерне товариство « Лисичанськвугілля».

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрований в Мін`юсті 17 серпня 1993 року за № 110 (далі -Інструкція про ведення трудових книжок), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.2 зазначеної Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу роботу та звільнення.

За п.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу,

переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення -у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" (із змінами) передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

З аналізу вищезазначених положень ведення трудової книжки встановлено, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а, також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, враховуючи наведені вище положення, слід дійти до висновку, що позивач фактично не має необхідності підтвердження наявного трудового стажу поданням додаткових доказів, оскільки надана мною трудова книжка містить усі необхідні записи про його спірний період роботи з повним робочим днем під землею, а дата припинення трудового договору з Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» підтверджується наказом в.о.генерального директора ВАТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України від 01.07.2022 року № 126 з 01.07.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» у зв`язку з тим, що з 01.07.2022 року територія на якій знаходиться підприємство потрапила під окупацію.

Слід вказати, що відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти права позивача на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Ненадання довідок або відомостей про підтвердження наявного стажу роботи, окрім трудової книжки, не залежить від волі позивача.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні мені пільгової пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №240/7604/19 від 22.07.2021 року, у справі № 120/1089/19-а від 11.05.2022 року та у постанові Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/3303/22 від 22.09.2022 року.

Суд зазначає, що не врахування Пенсійним органом спірного періоду роботи до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею позбавляє його гарантованого державою права на пенсійне забезпечення шахтаря відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Встановлено, що надана позивача трудова книжка містить запис про спірний період роботи з повним робочим днем під землею з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року, а дата припинення трудового договору з Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» підтверджується наказом в.о.генерального директора ВАТ «Лисичанськвугілля» Міністерства енергетики України від 01.07.2022 року № 126 з 01.07.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками АТ «Лисичанськвугілля» у зв`язку з тим, що з 01.07.2022 року територія на якій знаходиться підприємство потрапила під окупацію.

Зі змісту преамбули Закону України від 15.04.2014 №1207-V11 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» (Закон №1207- V11) вбачається, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У силу приписів статей і 13 Закону № 1207-VII, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дії Конституції та законів України. Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Згідно частин 1 і 2ст. 4 Закону №1207на тимчасово окупованій території на строк дії цього 3акону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

За ч. 1ст. 17 Закону №1207передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (ч. 1, ч. 2 ст. 1.8 Закону №1207- V11ІІ).

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом №1207.

Частинами 1 3 ст. 9 Закону №1207передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на викладене, посилання органу Пенсійного фонду на ненадання позивачем довідок, довідки не є вирішальними документами для визначення його стажу на підземних роботах. Записів в трудовій книжці для цього повністю достатньо оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій, а також визначено, що роботи виконувались повний робочий день в шахті.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» (ст. 18 Закону).

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

За приписами частин 1-3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадяни на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за не працездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, я наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 520/15025/16-а.

Таким чином, не зарахування Пенсійним органом до пільгового стажу роботи спірних періодів підземної роботи позивача з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року та з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року позбавляє його гарантованого права на отримання пенсії шахтаря.

Так, згідно з записами у трудовій книжці позивача, він працював з 02.02.2022 по 30.06.2022 у відокремленому структурному підрозділі «шахта імені Г.Г. Капусті на» Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею та з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року (день подачі заяви на призначення пенсії) у Виробничому структурному підрозділі Шахтоуправління «Тернівське» Прат «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею, про що свідчить пільгова довідка ПрАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» № 192 від 24.02.2023 року.

Встановлено, що Пенсійний орган не заперечує щодо наведених обставин.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку та відповідний наказ в.о.генерального директора Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» про призупинення дії трудових договорів працівників підприємства у зв`язку з окупацією території на якій знаходиться підприємство, в трудовій книжці містяться записи про відповідний пільговий (трудовий) стаж роботи позивача, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, відповідно до ч.3 ст. 114, ст. 27, 28 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, як встановлено ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, про що також зазначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у п. 37 постанови від 19.02.2020 р. у справі № 520/15025/16-а.

З огляду на викладене, не врахування Пенсійним органом спірних періодів роботи до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею позбавляє позивача гарантованого державою права на пенсійне забезпечення шахтаря відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За викладених обставин, суд вважає, що рішення відповідача 1 від 21.02.2023 року про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Таким чином, дії Пенсійного органу щодо безпідставного незарахування спірних періодів роботи позивача, внаслідок чого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного пільгового стажу, суд вважає протиправними, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 04 від 21.02.2023 року про відмову в призначенні - ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», таким, що підлягає скасуванню.

Також, слід вказати, що згідно з записами трудової книжки позивача, він працював з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року у АТ «Лисичанськвугілля» та з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року (день подач заяви на призначення пенсії) працював у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з основною професією - гірником очисного забою з повним робочим днем під землею.

Відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбаченим статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу: кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату за 1 рік 3 місяці.

Листом від 02.10.2018 року № 19997/0/2-18 Міністерство соціальної політики України відкликало свій лист від 26.06.2018 року № 12281/0/2-18-21 та зазначило про доцільність застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На час трудової діяльності позивача і на теперішній час Роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є діючим та підлягає застосуванню.

Отже періоди роботи гірником очисного забою, підлягають врахуванню відповідно до роз?яснення Міністерства соціального забезпечення України від 26.01.1992 року № 8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівника, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» кожного повного року роботи 1 рік 3 місяці.

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, враховуючи положення ч.2 ст. 9 КАС України, суд вважає обґрунтованими й позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з ч.3 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період його роботи на шахті імені Г.Г.Капустіна» Акціонерного товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року та період з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» Прат «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею та щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області періоди роботи ОСОБА_1 гірника очисного забою, зокрема з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року та з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, зараховувати відповідно до роз?яснення Міністерства соціального забезпечення України від 26.01.1992 року № 8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівника, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку за кожний повний рік роботи 1 рік 3 місяці та повторно розглянути заяву.

Стосовно решти позовних вимог, то суд зазначає, що права позивача в цій частині вимог на час звернення до суду не порушені. Суд наголошує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише порушені права позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню у вказаній частині.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що Пенсійним органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно поданої ним заяви від 14.02.2023 року.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 402,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2, кожного окремо.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 04 від 21.02.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з ч.3 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період його роботи на шахті імені ОСОБА_2 » Акціонерного товариство «Лисичанськвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року та період з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» Прат «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем під землею.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області періоди роботи ОСОБА_1 гірника очисного забою, зокрема з 02.02.2022 року по 30.06.2022 року та з 21.07.2022 року по 14.02.2023 року, зараховувати відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 26.01.1992 року № 8 «Про порядок нарахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівника, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку за кожний повний рік роботи 1 рік 3 місяці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 14.02.2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 402,60 гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 402,60 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, пл. Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під,).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 12.06.2023 року.

Суддя В.В. Ільков