Справа № 160/7171/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2023 року Справа № 160/7171/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через програму «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі ГУНП, відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати незаконною бездіяльність Начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 в частині не надання доступу до публічної інформації ОСОБА_1 згідно с запитом від 31.03.2023 про «Працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника Дніпропетровського управління ДВБ НП України полковника поліції Владислава МІНОВСЬКОВО»;
- зобов`язати Начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 надати доступ до публічної інформації ОСОБА_1 згідно з запитом від 31.03.2023 про «Працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника Дніпропетровського управління ДВБ НП України полковника поліції Владислава МІНОВСЬКОВО».
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 31.03.2023 р. він звернувся до начальника ГУНП ОСОБА_2 із запитом про надання публічної інформації, а саме: про «Працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника Дніпропетровського управління ДВБ НП України полковника поліції Владислава МІНОВСЬКОВО», який був зареєстрований під номером 94Z. Позивач стверджує, що станом на дату звернення до суду він не отримав офіційну відповідь на вищевказаний запит на доступ до публічної інформації. ОСОБА_1 вважає, що його звернення з запитом на доступ до публічної інформації задоволено не було й запит не передано для розгляду справ по суті за належністю, що, на його думку, призвело до порушення його прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Також цією ухвалою суд задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.
24.04.2023 р. до суду надійшов від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач зазначив, що 03.04.2023 р. на адресу ГУНП надійшов інформаційний запит гр. ОСОБА_1 про надання інформації про працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника ДУ ДВБ НПУ ОСОБА_3 (вх. № 94зі від 03.04.2023 р.). Як стверджує відповідач, того ж дня заступник начальника ГУНП ОСОБА_4 доручив відділу документального забезпечення надіслати інформаційний запит за належністю, у зв`язку з тим, що Дніпропетровське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не є структурним підрозділом ГУНП. Відповідач зазначив, що 07.04.2023 р. інформаційний запит було направлено за належністю до ДУ ДВБ НПУ за підписом т.в.о. начальника ГУНП Сліпчука Олега Степановича (вих. №1/94зі/103/01-2023 від 07.04.2023 р.), про що заявника поінформовано поштовим зв`язком та на електронну адресу. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову останнього просив відмовити.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.03.2023 р. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) направив засобами електронного зв`язку до ГУНП звернення, в якому просив надати публічну інформацію, а саме:
«Працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника Дніпропетровського управління ДВБ НП України полковнику поліції Владислава МІНОВСЬКОГО, бо телефон НОМЕР_2 не працює, а імейл ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає і я вже місяць не можу отримати відповідь на мою заяву.
Прошу переслати цей запит на доступ до публічної інформації за належністю в тому випадку якщо ви не можете надати запрошую інформацію».
Не погоджуючись з бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у вигляді не надання відповіді на запит, ОСОБА_1 з метою захисту власних прав та інтересів звернувся з цим позовом до суду 07.04.2023 р.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статей 5 та 7 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992 р., кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом.
Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13.01.2011 р.
За змістом статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
У відповідності до положень статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Згідно пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Положеннями статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Частина 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Згідно із приписами ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Так, матеріали та фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 31.03.2023 р. направив засобами електронного зв`язку до ГУНП звернення, в якому просив надати публічну інформацію, зокрема, «Працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника Дніпропетровського управління ДВБ НП України полковнику поліції Владислава МІНОВСЬКОГО».
Вищевказане звернення було зареєстровано в ГУНП за №94зі від 03.04.2023 р.
Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію України» №580-VIII 02.07.2015 р., територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
У відповідності до Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України №83 від 09.11.2015 р., затвердженого наказом Національної поліції України №765 від 31.07.2019 р., Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є міжрегіональним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який здійснює свою діяльність у напрямі дотримання внутрішньої безпеки у Національній поліції України.
Вищенаведене свідчить про те, що Дніпропетровське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України не є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим відповідач на момент отримання запиту позивача не був розпорядником запитуваної інформації, у зв`язку з чим в силу вимог статей 20 і 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повинен був направити цей запит за належністю та повідомити про це заявника.
Так, відповідачем разом з відзивом надано копію листа за підписом т.в.о. начальника ГУНП «Про направлення запиту» за 1/94зі/103/01-2023 від 07.04.2023 р., зі змісту якого слідує, що запит ОСОБА_1 направлено за належністю начальникові Дніпропетровського управління ДВБ Національної поліції полковнику поліції Владиславу Міновському з проханням проінформувати заявника про результати розгляду.
Згідно із наданою відповідачем довідкою за №2135/103/16-2023 від 20.04.2023 р., 03.04.2023 на адресу ГУНП надійшов інформаційний запит гр. ОСОБА_1 про надання інформації про працюючий телефон та електронну поштову скриньку очільника ДУ ДВБ НПУ Міновського Владислава (вх. № 94зі від 03.04.2023). Того ж дня заступник начальника ГУНП ОСОБА_4 доручив ВДЗ надіслати інформаційний запит за належністю. 07.04.2023 інформаційний запит було направлено за належністю до ДУ ДВБ НПУ за підписом т.в.о. начальника ГУНП Сліпчука Олега Степановича (вих. №1/94зі/103/01-2023 від 07.04.2023), про що заявника поінформовано поштовим зв`язком та на електронну адресу.
Суд зауважує, що викладена у вищевказаній довідці ГУНП інформація позивачем не спростована.
Таким чином, ГУНП надано інформацію на запит позивача від 31.03.2023 р. (зареєстрований в ГУНП за №94зі від 03.04.2023 р.), яку надіслано на вказану ОСОБА_1 у запиті електронну адресу та на поштову адресу, чим належним чином виконано свій обов`язок щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача та повідомлено про його надіслання до розпорядника цієї інформації, яким є Дніпропетровське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, у зв`язку із чим підстав для визнання протиправної бездіяльності відповідача у суду немає.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Натомість, позивачем не доведено, що відповідач є належним розпорядником публічної інформації згідно запиту позивача від 31.03.2023 р., та, як наслідок, не доведено, що ГУНП допущено протиправну бездіяльність у вигляді не надання позивачу доступу до публічної інформації в межах спірного звернення останнього.
За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні поданої ним позовної заяви слід відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та звільненням позивача від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.06.2023 р.

Суддя О.М. Неклеса