Справа № 120/777/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 червня 2023 р. Справа № 120/777/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова в особі начальника 4 групи ІПК віпс «Могилів-Подільський» (тип А) старшого лейтенанта Степана Шестака від 25.09.2022 про відмову в перетині громадянину України ОСОБА_1 державного кордону України.

Позов обґрунтований тим, що у червні 2022 року позивач вступив до Суспільної Академії Наук у місті Варшаві, Республіка Польща. На початку вересня 2022 року ОСОБА_1 пройшов медкомісію та 13.09.2022 був прийнятий на облік до Обухівського РТЦК та СП Київської області і отримав право на відстрочку від призову на строкову військову службу до довідку для виїзду закордон, однак прибувши 25.09.2022 на пункт пропуску «Могилів-Подільський Отачь» отримав відмову у перетині державного кордону.

Позивач акцентує увагу на тому, що жодних правових підстав такої відмови немає, оскільки він належить до числа осіб, яким надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Просить врахувати, що для перетину державного кордону ним надано усі необхідні документи передбачені законодавством. Вважає, що введений на території України воєнний стан не є перешкодою для перетину державного кордону в режимі «виїзд» оскільки таке обмеження повинно запроваджуватися виключно законом, якого на момент прийняття спірного рішення не ухвалено. Також зауважує, що виключний перелік осіб щодо яких може застосовуватися такий тимчасовий захід як відмова у перетині державного кордону визначений Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Дане рішення про відмову позивач вважає протиправним, оскільки обмежено його конституційні права вільно залишати територію України, а тому просить суд скасувати його.

Ухвалою суду від 02.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

15.02.2023 представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що рішення про відмову у перетині державного кордону України ОСОБА_1 прийняте у зв`язку з відсутністю підстав для перетинання відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 під час дії воєнного стану на території України. Зазначає, що згідно п. 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України. Представник вважає, що чинним законодавством передбачено можливість встановлення законних обмежень щодо права вільного залишення території України громадянами на час спроби виїзду за межі України. Зазначає, що надана позивачу відстрочка від призову на підставі ч. 9 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не дає законного права на виїзд за межі України під час воєнного стану.

Крім того, представник вказує, що Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 не надає територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки повноважень щодо вирішення питання про право військовозобов`язаних перетинати державний кордон та виїжджати за межі території України.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що правових підстав для задоволення позову немає.

20.02.2023 від представника позивача адвоката Мельничука В.В. надійшла відповідь на відзив. Представник вказує, що Правила перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 (далі Правила) в поєднанні з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України» не є і не можуть бути пріоритетним над іншим законодавством, а повинні застосовуватися разом з іншими Законами в порядку їх ієрархічності, виходячи з того, що обмеження в праві вільно залишити власну країну може бути застосовано в тому числі і в умовах воєнного стану, однак таке обмеження повинно бути оформлене виключно Законом України, який прийнятий єдиним органом законодавчої влади, Верховною Радою України, чого на разі в державі не зроблено. Саме тому, представник вважає, що обмеження викладені в Правилах в частині, що перетин державного кордону має право здійснювати лише певний перелік осіб, до якого позивач не входить, не можуть бути застосовані судом.

Позивач вважає, що має законне право на виїзд з України під час дії воєнного стану у зв`язку із наявністю відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як здобувач вищої освіти.

06.03.2023 представник позивача надав пояснення, у яких він звертає увагу на той факт, що оскільки, як зазначив відповідач у відзиві, рішення про відмову особі в перетині державного кордону України не тягне за собою юридичної заборони в перетині державного кордону в наступний раз, позивач спробував перетнути кордон на пункті міжнародного автомобільного пропуску Краківець, де також отримав відмову у перетині державного кордону.

Надавши оцінку аргументам сторін та дослідивши письмові доказам, суд встановив наступне.

Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон з`ясовано, що ОСОБА_2 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач перебуває на військовому обліку у Обухівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується копією посвідчення про приписку до призовної дільниці.

14.07.2022 позивача прийнято на денне навчання до Суспільної Академії Наук (м. Варшава) за напрямком англійська філологія, що підтверджується Засвідченням №236-2022 та Договором про умови оплати за навчання від 23.06.2022 укладеним між ОСОБА_3 та уповноважено Ректором Суспільної Академії Наук магістром Магдаленою Пьонтек.

З метою виїзду для навчання у Республіку Польщу, позивач 25.09.2022 намагався перетнути державний кордон України.

Позивач вказує, що для оформлення перетину державного кордону України позивачем надано уповноваженій службовій особі підрозділу охорони державного кордону такі документи на його ім`я: паспорт громадянина України; документ про закінчення загальноосвітньої школи; наказ про відрахування з Київського фахового коледжу туризму та готельного господарства; договір публічної оферти №Мін 0315_06/22 про надання інформаційно-консультативних послуг (пакет мінімум) від 16.06.2022; квитанцію ПриватБанку про сплату за договором; договір про навчання від 23.06.2022; засвідчення про прийняття іноземця на денне навчання №236-2022 від 14.07.2022 з перекладом на українську мову; рахунок-фактуру до договору про навчання від 26.07.2022; платіжне доручення ПриватБанку на суму 2500 злотих; договір про надання послуг по вивченню польської мови, квитанції ПриватБанку про сплату за вивчення польської мови за період червень-серпень 2022 року на загальну суму 12 000 гривень; договір №-2 надання послуг допоміжної освіти з вивчення англійської мови від 23.06.2022; платіжне доручення на загальну суму 1500 гривень; certificate KM Language School від 30.08.2022; приписне свідоцтво до призовної дільниці Обухівського району Київської області з відміткою про відстрочку від 13.09.2022, довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти асистентів - стажистів, аспірантів та докторів, які навчаються за денною або дульною формами здобуття освіти від 13.09.2022.

Відповідачем не заперечувався факт надання позивачем вказаних документів під час спроби перетину державного кордону України. Також відповідач не ставив під сумнів їх повноту, достовірність та належне оформлення.

Попри це, відповідачем прийнято Рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку від 25.09.2022 № МП 1452.

Як на нормативну підставу цього рішення відповідач зіслався на ряд нормативно - правових актів, а саме: Конституцію України, Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, Закон України "Про державну прикордонну службу України" від 3 квітня 2003 року № 661-IV, Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Закон України "Про прикордонний контроль" від 5 листопада 2009 року № 1710-VI, Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року.

Далі у тексті рішення відповідачем зазначено: "вищевказаний громадянин України не має права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану".

Отже, рішення від 25.09.2022 № МП 1452 хоча і містить загальні посилання на наведений у ньому перелік нормативно правових актів без мотивованого пояснення застосування кожного із них, однак із його змісту чітко прослідковується, що підставою для відмови позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України є введений воєнний стан та пов`язані із ним обмеження права на перетин державного кордону.

Тобто, фактичною підставою відмови у перетинанні державного кордону України у напрямку виїзд яка стосується позивача, є заборона військовозобов`язаним громадянам України на перетин державного кордону у напрямку виїзд під час дії воєнного стану, що і заперечується позивачем.

Відтак, ключовим при розгляді цієї справи є питання, чи має позивач, який є військовозобов`язаним громадянином України, в умовах воєнного стану право на перетин державного кордону України у напрямку "виїзд" з метою навчання на денній формі іноземного вищого навчального закладу на яке він вступив у липні 2022 року.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується такими мотивами.

Право вільно залишати територію України передбачено статтею 33 Основного Закону, частиною першою якої встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022).

Цим Указом воєнний стан введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, однак в подальшому цей строк продовжувався з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб - Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб - Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 та з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону № 389-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (частина 6 статті 5 Закону № 389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 5 Закону № 389-VIII).

Згідно пункту 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, відповідно до пункту 3 Указу № 64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження, у тому числі встановленого статтею 33 Конституції України, права вільно залишати територію України.

Позивач свої вимоги аргументував, з поміж іншого і тим, що таке обмеження не є легітимним, адже його встановлено не нормами окремого закону, а постановою Кабінету Міністрів України.

Однак суд не погоджується із цими твердженнями з огляду на те, що нормативним підґрунтям для запровадження цих обмежень є приписи Конституції України (статтею 64 яка допускає обмеження права вільно залишати територію України), Закону № 389-VIII та Указу № 64/2022, що затверджений Законом № 2102-IX від 24.02.2022.

Вдаючись більш детально до процедури встановлення та підстав обмеження права окремих категорій фізичних осіб вільно перетинати державний кордон та залишати територію України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Пунктом 2 Указу № 64/2022 зобов`язано військове командування (Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командирів військових з`єднань, частини Збройних Сил України, Державну прикордонну службу України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Аналіз процитованих норм Закону № 389-VIII та Указу № 64/2022 дає підстави для таких висновків.

Первинним легітимним джерелом обмежень прав та свобод людини і громадянина в період дії воєнного стану є Конституція України та Указ Президента України про введення воєнного стану. Водночас приймаючи відповідний Указ та визначаючи зміст та обсяг прав які підлягають обмеженню, Президент України керується метою запровадити та здійснити необхідні заходи спрямовані у першу чергу на забезпечення оборони Держави. При встановленні обмежень Президент України враховує норми ст. 64 Конституції України, якими передбачено перелік прав та свобод, що не підлягають обмеженню. Беручи до уваги мету заради досягнення якої Президентом ухвалюється Указ про введення воєнного стану та обставини у яких таке рішення приймається очевидним є те, що ані указом, ані законом про його затвердження неможливо унормувати механізми та процедури реалізації обмежень прав, перелік яких зазначений в указі про введення воєнного стану.

Тому, в подальшому військове командування, до структури якого віднесено, у тому числі, Державну прикордонну службу України, разом із органами державної виконавчої влади, найвищим у системі яких є Кабінет Міністрів України, наділені Законом № 389-VIII повноваженнями запроваджувати та здійснювати у межах тимчасових обмежень конституційних прав та свобод людини і громадянина передбачених указом Президента України механізм реалізації обмежень, у тому числі обмежень щодо виїзду громадян України за межі території Держави та перетину державного кордону.

Як зазначалося, порядок перетинання громадянами України державного кордону унормовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі - Правила № 57).

З метою врегулювання особливостей, винятків та обмежень у реалізації прав громадян України на виїзд за межі території України, а із цим і прав на перетин державного кордону, після введення на усій території України воєнного стану, Урядом неодноразово вносилися зміни до Правил № 57.

З поміж інших змін які підлягають застосуванню в умовах воєнного стану, Правила № 57 доповнено пунктами 2-1 - 2-6.

Зокрема пунктами 2-1 та 2-2 передбачено категорії осіб, що мають право перетинати державний кордон під час дії на території України воєнного або надзвичайного стану, а також умови і порядок реалізації цього права.

Безспірним є те, що позивач не належить до категорій осіб вказаних у пунктах 2-1 та 2-2 Правил № 57.

Пунктом 2.6 Правил № 57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". (Правила доповнено пунктом 2-6 згідно з Постановою КМ № 383 від 29.03.2022 (чинний із 01.04.2022); із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 399 від 01.04.2022).

Отже, нормою пункту 2.6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширено, окрім осіб перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Однак із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених у тому числі в абзаці другому ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (Абзац другий частини статті 23 в редакції Законів № 2745-VIII від 06.06.2019, № 2196-IX від 14.04.2022).

Як раніше встановлено судом, позивач при спробі перетину державного кордону посилався на те, що він є здобувачем вищої освіти та прямує для навчання за денною формою до іноземного вищого навчального закладу Суспільної Академії Наук. Обґрунтовував своє право на перетин кордону тим, що йому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на період навчання.

Однак системний аналіз процитованих норм п. 2-6 Правил № 57 у сукупності із ст. 23 Закону № 3543-XII дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану не усім категоріям осіб які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації надано право на перетин державного кордону у режимі виїзду. Здобувачам вищої освіти хоча і гарантовано право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації однак для цієї категорії осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, не передбачено права на перетин державного кордону у режимі виїзду в умовах дії на території України воєнного стану.

Відтак, покликання позивача на його статус студента Суспільної Академії Наук у м. Варшаві денної форми навчання не спростовує висновку відповідача про відсутність у нього в період дії воєнного стану права на перетин державного кордону у режимі виїзду.

При цьому суд зауважує, що застосування встановлених нормами законодавства обмежень у перетині державного кордону для виїзду за межі України були прогнозованими для позивача. Позивач мав можливість передбачити, тією мірою, якою це було обґрунтовано обставинами, наслідки цих обмежень ще на момент вступу для навчання у Суспільну Академію Наук у м. Варшаві.

Зокрема пункт 2-6 Правил доповнити реченням такого змісту: "Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 399. Ця постанова набрала чинності 02.04.2022. Водночас контракт на навчання у ОСОБА_4 укладено позивачем 23.06.2022, тобто після набрання чинності обмеженнями у перетині державного кордону.

Отже, на момент укладення контракту на навчання позивач повинен був знати про встановлені Державою правила перетину кордону та визначати свою поведінку із їх урахуванням. Ці правила відповідали вимозі «передбачуваності», адже особисто чи звернувшись за відповідною юридичною консультацією позивач міг оцінити, що попри його вступ на навчання, він не зможе виїхати за межі території України в умовах дії воєнного стану, оскільки чинне законодавство забороняє йому перетин державного кордону.

Також суд зазначає, що з метою унормування процедури перетину державного кордону, студентами які навчаються за кордоном та вступили на навчання до 24.02.2022 (до введення воєнного стану) було прийняте Розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 № 23-6855/0/6-22-вих, для забезпечення їм умов продовження навчання. Водночас, як зазначалося вище, позивач свідомо вступив на навчання у червні 2022 року, в цей час коли діяли норми про заборону перетину державного кордону України в умовах воєнного стану.

Отже, відмова ОСОБА_1 у перетині державного кордону з метою виїзду з України узгоджується із встановленими законодавством правилами, які відповідають вимозі якості, були чіткими, доступними та прогнозованими у застосуванні щодо позивача.

Підкреслюючи своє право на перетин державного кордону, позивач посилається на довідку Обухівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 13.09.2022 №8. Акцентує увагу на тому, що у цій довідці зазначено по - перше те, що він має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, а по - друге у документі вказано, що довідку видано ОСОБА_1 - здобувачу вищої освіти який навчається за денною формою освіти "для виїзду за кордон".

Оцінюючи цей аргумент позивача суд зазначає, що статус позивача як військовозобов`язаного який не підлягає призову на військову службу за мобілізацією в період діє воєнного стану достовірно встановлений при розгляді справи та підтверджується окрім згаданої довідки ще й оформленим на його ім`я посвідченням про приписку до призовної дільниці. Відповідачем ця обставина не заперечується.

Однак, як зазначалося судом раніше, здобувачів вищої освіти денної форми навчання хоча і віднесено до числа військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації в особливий період проте цій категорії осіб не надано право на перетин державного кордону в силу прямого застереження яке міститься у пункті 2-6 Правил № 57.

Як зазначено у розпорядженні Адміністрації ДПС України від 15.09.2022 № 23-28653/0/6-22-вих, це пояснюється тим, що в порушення листа Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.03.2022 № 300/1/С/962 довідки ТЦК та СП також видаються особам, які вступили до закордонних вищих навчальних закладів після 24.02.2022, виявленням значної кількості підробних документів про навчання, що зумовили необхідність формування єдиних підходів під час здійснення прикордонного контролю.

До того ж, суд вважає, що зазначення Обухівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у назві довідки від 13.09.2022 №8 словосполучення, що вона видана позивачу "для виїзду за кордон" не відповідає повноваженням та не може змінювати встановлених Правилами № 57 регулювання спірних правовідносин, а відтак не надає позивачу права на перетин державного кордону.

Перш за все суд зауважує, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус центрів комплектування та соціальної підтримки унормований Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154.

Згідно пункту 1 Положенням від 23 лютого 2022 р. № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України (п. 2 Положення від 23 лютого 2022 р. № 154).

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Завдання та функції територіальних центрів передбачені другим розділом Положення під назвою: "Завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки".

У пункті 8 вказаного розділу йдеться про покладені на територіальні центри завдання, а пунктом 9 передбачено, що відповідно до покладених завдань вони виконують, з - поміж інших, такі функції: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; розробляють плани проведення мобілізації; виконують ряд функцій пов`язаних із соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Проаналізувавши завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки суд зауважує, що частина їх повноважень пов`язана із обліком військовозобов`язаних, оформлення військово - облікової документації та мобілізаційними заходами. Територіальним центрам хоча і надані повноваження оформляти довідки у відповідь на звернення громадян, однак зміст цих довідок повинен охоплюватися колом питань пов`язаних із їх компетенцією. При цьому, вказане Положення не надає територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки повноважень вирішувати питання про право військовозобов`язаних перетинати державний кордон та виїжджати за межі території України, а відтак і видавати довідки "для виїзду закордон" чи з іншим подібним формулюванням.

Судом встановлено, що Обухівський РТЦК та СП оформлено довідку від 13.09.2022 №8 у назві якої зазначено "для виїзду за кордон", а в тексті констатовано надання позивачу відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Відтак, видавши вказану довідку із власною інтерпретацією мети її оформлення Обухівський РТЦК та СП вийшов за межі наданих йому повноважень.

Суд зазначає, що Обухівський РТЦК та СП не наділений компетенцією на вирішення питань щодо виїзду громадян за кордон, адже у системі органів державної влади діє Державна прикордонна служба України до завдань якої відноситься сфера питань пов`язаних із забезпеченням прикордонного контролю та ухвалення рішень із питань пропуску осіб через державний кордон.

Так відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 1710-VI, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

В силу ч. 1 ст. 7 цього Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Частинами 1-2 ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII передбачено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Відтак, з огляду на те, що відповідач входить у систему органів Державної прикордонної служби України саме на нього покладено повноваження ухвалювати за наявності підстав рішення про відмову у перетині громадянами України державного кордону. Незважаючи на те, що у довідці Обухівського РТЦК та СП від 13.09.2022 №8 вказано про її оформлення "для виїзду за кордон", цей документ не створює додаткових підстав для перетину позивачем державного кордону, адже питання про коло осіб яким дозволено перетин кордону в умовах воєнного стану чітко врегульоване актами чинного законодавства (Правилами № 57).

Як на один із аргументів позову ОСОБА_1 зіслався на те, що виключний перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон передбачений статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України громадян України і в`їзду в Україну". Звертає увагу на те, що застосована у його випадку підстава не передбачена цим Законом, а відтак вважає рішення неправомірним.

Оцінюючи окреслені доводи, суд керується такими мотивами.

Дійсно, як зазначив позивач, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України унормовані Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Статтею 6 Закону № 3857-XII передбачені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. До цих підстав віднесено випадки коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Відповідач у відзиві не ставив під сумнів достовірність тверджень позивача про неналежність його до жодної із передбачених ст. 6 Закону № 3857-XII категорій осіб. Натомість позиція відповідача ґрунтувалася на тому, що встановлені Законом № 3857-XII правила застосовуються у мирний час, тоді як особливості реалізації громадянами України права на перетин державного кордону у період воєнного стану врегульовується іншими нормативно - правовими актами.

Визначаючись щодо вказаного питання суд враховує, що особливий правовий режим воєнного стану передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, повноважень необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 12-1 Закону Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Указу від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні.

Системою таких заходів стало прийняття урядом Постанов № 166 від 28.02.2022 № 179 від 01.03.2022 № 264 від 12.03.2022 № 383 від 29.03.2022 № 399 від 01.04.2022 № 411 від 05.04.2022 № 615 від 20.05.2022 № 661 від 10.06.2022 № 992 від 02.09.2022 № 1044 від 10.09.2022 № 1082 від 27.09.2022 № 1148 від 04.10.2022 та № 1212 від 28.10.2022 якими внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Цими змінами, з - поміж іншого, передбачено обмеження прав певних категорій громадян України на виїзд за межі території України впродовж строку дії воєнного стану. Це обмеження, як зазначалося судом раніше, узгоджується із пунктом 3 Указу від 24 лютого 2022 року № 64/2022 про можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України.

Отже, введення Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на усій території України воєнного стану і стало причиною тимчасового обмеження прав позивача на перетин державного кордону з метою виїзду за межі території України. Це тимчасове обмеження запроваджено у відповідності до Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні.

Отже, суд доходить висновку, що тимчасові обмеження права громадян України на виїзд з України в період дії воєнного стану можуть запроваджуватися спеціальними актами законодавства. Такі акти ухвалюються після введення воєнного стану із урахуванням загроз зумовлених збройною агресією ворога, заходів необхідних для їх відвернення та відсічі збройної агресії, а також переліку прав та свобод можливість обмеження яких передбачена Указом Президента України про введення воєнного стану.

Імплементація на майбутнє усіх можливих заходів та способів обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у систему національного законодавства до введення у встановленому Конституцією України порядку воєнного стану є неможливою та й недоцільною, адже система та характер таких обмежень визначається у залежності від підстав введення воєнного стану та заходів необхідних для його відвернення, які у деталях неможливо наперед спрогнозувати та врегулювати на нормативному рівні.

Тоді як передбачені ст. 6 Закону № 3857-XII підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є загальними та застосовуються як до так і після введення воєнного стану, застосована щодо позивача підстава для відмови у перетині державного кордону є спеціальним обмеженням впровадженим в установленому Конституцією України порядку на період дії воєнного стану.

Суд вважає, що варто зазначити, що обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час дії воєнного стану певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету. Суд не вбачає підстав для висновку про незабезпечення балансу між публічним інтересом суспільства та приватним інтересом заявника.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку, що оскаржене Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16 річного віку» від 25.09.2022 № МП 1452 є правомірним та скасуванню не підлягає.

При ухваленні цього рішення відповідачем враховано статус позивача, правовий режим введеного в Україні воєнного стану та правильно застосовано приписи Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, усі понесені позивачем судові витрати не підлягають присудженню в його користь.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова Державної прикордонної служби України (вул. Острівська, 2, м. Могилів - Подільський, Вінницька область, 24004; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна