Справа № 160/18687/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/18687/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

представника відповідача: Куцугуб О.Ю.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Шаровського С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2023, (суддя суду першої інстанції Неклеса О.М.), прийняте в м. Дніпрі у відкртому судовому засіданні, в адміністративній справі № 160/18687/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

22.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення №1864 Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () від 18.10.2022 р.;

- визнати поважним пропуск строку на здійснення заміни посвідки на тимчасове проживання для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Постановою КМУ від 01.11.2022 р. №1232;

- поновити строк на здійснення заміни посвідки на тимчасове проживання для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за Постановою КМУ від 01.11.2022 р. №1232.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. ОСОБА_1 зазначив, що дії відповідача у вигляді скасування посвідки на тимчасове проживання є безпідставними, незаконними та необґрунтованими, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких воно спрямоване, з порушенням принципу рівності перед Законом, а, отже, є такими, які підлягають визнанню протиправними. Позивач стверджує, що він має міцні корінні зв`язку з Україною, здійснює трудову діяльність в Україні з 2015 року та має на меті отримати громадянство України, проживати зі своєю сім`єю (дружина та дитини, які є громадянами України) в Україні. ОСОБА_1 звернув увагу суду на те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не навів, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, чи громадському порядку чи здоров`ю, чи захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Позивач стверджує, що відповідач своїми протиправними діями позбавив права на продовження терміну перебування.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 31.01.2023 позовну заяву ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () за №1864 від 18.10.2022 р. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі обґрунтованого подання УСБУ в Дніпропетровській області, відповідач не наділений повноваженнями тлумачити чи роз`яснювати подання повноважних органів про скасування посвідки та тимчасове проживання.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином Російської Федерації згідно із наявною у матеріалах справи копією паспорту за № НОМЕР_2

22.04.2017 р. між громадянином російської федерації ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 (паспорт громадянина України за № НОМЕР_3 , який дійсний до 20.06.2027 р.) було укладено шлюб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 22.04.2017 р.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за №02.3-12/469 від 13.01.2022 р. ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин російської федерації, унікальний номер запис в Єдиному державному демографічному реєстрі 477) з 29.05.2019 р. зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 від 02.10.2018 р., виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 02.10.2018 р. у позивача та його дружини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, ОСОБА_5 , який згідно рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області набув громадянства України на підставі п. 1 ст. 7 ЗУ Про громадянство України, про що видано довідку про реєстрацію особи громадянином України №1114/19 від 18.07.2019 р.

20.01.2022 р. ОСОБА_1 отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_1 (дата закінчення строку дії посвідки 19.01.2023 р.).

17.10.2022 р. до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшов лист Щодо скасування тимчасової посвідки (вх. №13670/1/1201-22) за підписом заступника начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі Управління), в якому зазначено, що в ході оперативно-службової діяльності Управлінням у встановленому законом порядку отримано інформацію стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який може вчиняти дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні.

Так, зокрема, у вищевказаному листі зазначено, що громадянин рф ОСОБА_1 перебуває на території України на підставі тимчасове проживання в України № НОМЕР_1 , яка дійсна до 19.01.2023 р. При цьому, в ході спілкування з близькими йому особами, ОСОБА_1 виправдовує та заперечує збройну агресію російської федерації проти України, представляє її як внутрішній громадянській конфлікт.

Одночасно із цим в листі Управління зауважено, що ознак кримінального правопорушення дії ОСОБА_1 не містять, проте становлять потенційну загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

Враховуючи вищенаведене, Управління в листі просило відповідача прийняти рішення про скасування тимчасової посвідки на проживання в Україні громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вимог п. 4, 7 ст. 63 ПКМУ №322 від 25.04.2018 р. (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадського порядку в Україні).

Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення за №1864 від 18.10.2022 р. про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В якості підстави для скасування виданої позивачу посвідки на тимчасове проживання за № НОМЕР_1 в рішенні вказано підпункт 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 р.

16.11.2022 р. вищезазначене рішення отримано позивачем.

13.01.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою на обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_6 .

Не погодившись із рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні носить протиправний характер, та є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI від 22.09.2011 р. (далі Закон №3773).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За визначенням статті 1 Закону №3773, посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 1 статті 13 Закону №3773, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №3773, возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Відповідно до ч.ч. 14, 15 частини 4 статті 4 Закону України №3773, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

У ч. 3 ст. 5 Закону №3773 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Частиною 14 статті 5 Закону №3773 визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до частини 5 статті 5-1 Закону України №3773, строк дії посвідки на тимчасове проживання в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 р. затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 1 Порядку №322).

У пункті 63 Порядку №322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 64 Порядку № 322).

Відповідно до пункту 77 Порядку №322, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" №2469-VIII від 21.06.2018 р. (далі - Закон №2469-VIII):

загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

сектор безпеки і оборони - система органів державної влади, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, сил цивільного захисту, оборонно-промислового комплексу України, діяльність яких перебуває під демократичним цивільним контролем і відповідно до Конституції та законів України за функціональним призначенням спрямована на захист національних інтересів України від загроз, а також громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2469-VIII Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.

Служба безпеки України відповідно до встановлених ст. 24 Закону України "Про Службу безпеки України" повноважень зобов`язана: здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки; брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про Службу безпеки України", її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.

Зі змісту рішення Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення за №1864 від 18.10.2022 р. про скасування посвідки на тимчасове проживання, виданої громадянину російської федерації ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) слідує, що це рішення прийнято на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку №322.

Згідно із п.п. 4 п. 63 Порядку №322, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, зокрема, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до пп. 64 Порядку, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Так, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало отримання від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області листа Щодо скасування тимчасової посвідки (вх. №13670/1/1201-22 від 17.10.2022 р.).

Зі змісту листа Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області Щодо скасування тимчасової посвідки (вх. №13670/1/1201-22 від 17.10.2022 р.) судом встановдено, що в ході оперативно-службової діяльності Управлінням у встановленому законом порядку отримано інформацію стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який може вчиняти дії направлені на дестабілізацію обстановки в Україні. Так, зокрема, у вищевказаному листі зазначено, що громадянин РФ ОСОБА_1 перебуває на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання в України № НОМЕР_1 , яка дійсна до 19.01.2023 р. При цьому, в ході спілкування з близькими йому особами, ОСОБА_1 виправдовує та заперечує збройну агресію Російської Федерації проти України, представляє її як внутрішній громадянській конфлікт. Управління зауважує, що ознак кримінального правопорушення дії ОСОБА_1 не містять, проте, на думку Управління, ці дії становлять потенційну загрозу громадському порядку та національній безпеці України.

За змістом наявної у матеріалах справи копії листа Головного слідчого управління Служби безпеки України №6/Ш-1865/2 від 26.11.2022 р. згідно з даними ЄРДР станом на 25.11.2022 р. у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органами безпеки, повідомлення про підозру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здійснювалося.

Отже, як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про скасування посвідки позивача на тимчасове перебування в Україні, послугувала виключно інформація, отримана від органів СБУ про те, що позивач близьким особам повідомив про невизнання збройної агресії РФ проти України.

Позивач проти зазначеної інформації заперечує, вказує, що він визнає факт агресії РФ проти України, зазначає про свою активну підтримку України.

При цьому, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів того, що під час прийняття рішення про скасування посвідки відповідачем вживались дії задля встановлення та з`ясування фактичних обставин, визначених в листах УСБУ в Дніпропетровській області.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п.п. 4 п. 63 Порядку №322 підставою для скасування посвідки можуть слугувати виключно дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Отже, на відповідача, як на орган, який приймає рішення про скасування посвідки, покладається обов`язок з`ясування чи дійсно мають місце дії іноземця, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та в чому конкретно вони полягають.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач повідомляв певним близьким до себе особам про те, що він спростовує факт збройної агресії РФ проти України, та вважає війну громадянським конфліктом.

Водночас, відповідач, який вважає, що позивач все ж таки повідомляв близьким особам зазначені факти, ні в оскаржуваному рішенні, ні в апеляційній скарзі, не зазначає яким чином такі дії ОСОБА_1 загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та в чому конкретно полягає така загроза.

Суд наголошує, що оскільки саме на відповідача покладено визначення наявності підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на підстав пп. 4 п. 63 Порядку № 322, саме він і повинен надавати діям позивача відповідної оцінки в контексті наведеної правової норми. Відтак, посилання Головного управління ДМС на те, що інформацією про обставини вчинення позивачем дій що становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку та особам, що приживають в Україні має володіти лише УСБУ в Дніпропетровській області суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Між тим, Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Як правильно вказав суд першої інстанції, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували обставини, які покладені в основу оскаржуваного рішення - вчинення позивачем діянь, що загрожують національній безпеці України, громадському порядку в Україні, не надано суду обґрунтувань в чому конкретно полягає така загроза, а тому рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області не може бути визнане судом обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити задоволення.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 в адміністративній справі № 160/18687/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена вказаному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 12.06.2023.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук