Справа № 400/504/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 р. № 400/504/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шакіної А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача: Херсонської обласної військової адміністрації, пл. Свободи, 1,

м.Херсон,73003,

треті особи: Департамент інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації,

просп. Ушакова, 47,м. Херсон,73003,

про: визнання протиправним та скасування наказу від 26.12.2022 року № 191-ОС;

поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного

прогулу,

за участю:

Позивача ОСОБА_1 , представника позивача Беженар Є.О.,

представника відповідача Осіпової І.Г.,

представника 3 особи: Гонтаренко А.К.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі:Позивач) звернувся з позовом та просив визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника Херсонської обласної військової адміністрації № 191-ОС від 26.12.2022 про звільнення ОСОБА_1 згідно з п.3 ч. 1 ст.83 ЗУ «Про державну службу» (за угодою сторін) з посади директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації; поновити ОСОБА_1 на займаній посаді директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації з дати його звільнення; стягнути з Херсонської обласної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з відповідними відрахуваннями встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів; допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відповідними відрахуваннями встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що вважає розпорядження начальника Херсонської ОВА № 191-ОС від 26.12.2022 про звільнення Позивача з посади директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації протиправним, таким, що прийнято з грубим порушенням вимог Закону України «Про державну службу», упереджено та з порушенням принципу рівності перед законом (дискримінаційно) по відношенню до Позивача, а отже є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню. З вищевказаним розпорядженням Позивач ознайомлений не був, про його звільнення йому стало відомо 27.12.2022 від співробітників Департаменту. В той же день йому стало відомо про призначення директором Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації іншої особи. Основними умовами припинення державної служби за ч. 1 ст. 86 Закону № 889-VІІІ є наявність заяви працівника на звільнення саме із зазначенням бажаної дати звільнення, що є істотною умовою для припинення державної служби за власним бажанням. Визначення дати звільнення є обов`язковою умовою досягнення взаємної домовленості з суб`єктом призначення, оскільки за наявності лише заяви про звільнення за власним бажанням та у випадку недосягнення взаємної домовленості щодо дати звільнення, державний службовець підлягає звільненню на підставі ч. 1 ст. 86 ЗУ № 889-VІІІ. Будучі в пригніченому стані та приниженим після таких ультимативних заяв керівництва ХОВА, внаслідок здійсненого психологічного тиску заступника начальника Херсонської ОВА ОСОБА_2 , Позивач написав заяву від 20.12.2022 про звільнення із займаної посади без зазначення дати такого звільнення або обставин, що унеможливлюють подальше перебування його на службі до спливу 14 денного стоку. Разом з тим, за відсутності угоди сторін щодо дати звільнення Позивача та до спливу 14 денного строку. Відповідач видав розпорядження начальника ХОВА № 191-ОС від 26.12.2022 про звільнення Позивача з посади директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації. Позивач не мав наміру звільнятися, оскільки з 28.08.2022 він одним із перших керівників структурних підрозділів ОДА прибув до м. Кривий Ріг для організації роботи за своїм напрямком. Відразу після деокупації Херсону переїхав для роботи до м.Херсона, оскільки ситуація зі щоденними обстрілами з боку армії рф потребувала його перебування саме на місці для швидкого реагування та усунення наслідків обстрілів.

Відповідач надав відзив на позов, згідно якого вважає, що звільнення Позивача відбулось у повній відповідності з діючим законодавством. Волевиявлення ОСОБА_1 на припинення державної служби за взаємною угодою сторін викладено в поданій ним заяві від 20 грудня 2022 року, що свідчить про його намір припинити трудові відносини. Дана заява не містить дату, за якою він просив його звільнити. Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін. Припинення трудового договору з цих підстав застосовується у разі взаємної згоди сторін. З дотриманням вимог частини другої статті 86 Закону України « Про державну службу» Херсонська обласна військова адміністрація, погоджуючись з підставами для його звільнення, видала 26 грудня 2022 року відповідне розпорядження. Розпорядження від 26.12.2022 №191-ОС доведено до відома Позивача шляхом направлення його за допомогою електронних засобів зв`язку та долучено ним до матеріалів справи. Крім того, трудову книжку Позивачеві видано в день його звільнення 26.12.2022 року із внесенням запису щодо підстав його звільнення.

Третьою особою подано пояснення, згідно яких висловлено свою правову позицію у справі. Так, третя особа вважає, що було взаємне волевиявлення обох сторін - державного службовця та суб`єкта призначення, щодо звільнення. Пропозиція (ініціатива) про припинення державної служби за угодою сторін може виходити як від державного службовця, так і суб`єкта призначення. Форма домовленості (угоди сторін) про звільнення за цією підставою не визначена. як що державний службовець подає письмову заяву про звільнення за цією підставою, то в ній має бути зазначено прохання звільнити його за угодою сторін і бажану дату звільнення, яка може співпадати з датою подачі заяви. Своєю чергою, суб`єкт призначення, розглядаючи цю заяву вирішує чи погоджуватися на таку пропозицію чи ні. Саме у цьому і полягає процедура досягнення згоди між сторонами, коли державний службовець і суб`єкт призначення спільно вирішують коли і як звільнитися державному службовцю. У цій справі пропозиція (ініціатива) про припинення державної служби виходила від позивача, який подав заяву 20.12.2022 на ім`я начальника Херсонської ОВА про звільнення його за угодою сторін, не визначивши при цьому бажаної дати звільнення. Матеріалами справи не встановлено, що подання цієї заяви не відповідає дійсному волевиявленню позивача.

Ухвалою було відкрито провадження в справі та призначено розгляд за правилами загального провадження.

За клопотанням третьої особи було призначено та проведено судове засідання з застосуванням системи відео конференц зв`язку.

Ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті.

Під час розгляду справи по суті судом заслухано правові позиції сторін, допитано свідків, досліджено письмові докази надано повну та об`єктивну оцінку всім доказам та встановлено таке.

06.05.2020 за результатами конкурсу ОСОБА_1 (далі - Позивач) розпорядженням голови Херсонської обласної державної адміністрації № 49-ос призначений на посаду директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації за погодженням Міністерства інфраструктури України від 29.04.2020 № 5685/10/10-20.

26.12.2022 ОСОБА_1 розпорядженням Херсонської обласної військової адміністрації № 191-ОС звільнено з займаної ним посади, на підставі п.3 ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про державну службу» (за угодою сторін).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття розпорядження №191-ОС послугувала заява Позивача від 20.12.2022 року, в якій він зазначив звільнити його з займаної посади за угодою сторін.

Позивач не погодився з правомірністю розпорядження №191-ОС.

Суд оцінює правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень крізь призму норм ч.2 ст.2 КАС України, згідно яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост.1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон 389- VIII) на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

Указом Президента від 24.02.2022 року № 68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» утворено Херсонську обласну військову адміністрацію.

Статтею 15 Закону 389-VІІІ визначено також повноваження начальника військової адміністрації щодо забезпечення на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організації роботи відповідної військової адміністрації та здійснення керівництва її діяльністю, персональну відповідальність за виконання військовою адміністрацією покладених на неї повноважень; призначення на посади та звільнення з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації.

Таким чином, розпорядження № 191-ОС начальником Херсонської обласної військової адміністрації винесено в межах наданих повноважень визначених Законом.

Однак суд звертає увагу на таке, загальновідомим є принцип в юридичній науці щодо того, що в разі конкуренції норм спеціальної і загальної застосуванню підлягає норма спеціальна, тобто норми Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

На це послався Відповідач у своєму відзиві, однак як вбачається з статті 4, що має гіпотезу-«Особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника», встановлено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

Тобто дана норма містить правила спрощеного розірвання трудового договору, однак обов`язковою умовою є зазначення у заяві строку розірвання договору, контракту.

Що ж стосується змінення процедури звільнення за угодою сторін в решті, порівняно з КЗпП нормами Закону № 2136-ІХ, жодним чином не врегульовані дані правові відносини, тобто діють загальні норми права.

За такого не зрозумілою є логіка та посилання Відповідача на Закон № 2136-ІХ в цілому та необхідність застосування його спеціальних норм порівняно з нормами Закону України «Про державну службу» та КЗпП в контексті правозастосування до даних спірних відносин.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідач посилається на практику Верховного Суду, а саме постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №222/438/17-ц, з зазначенням того, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентні дії та мовчазна згода, суд дійшов правильного висновку про те, що підприємство отримало з боку позивача мовчазну згоду (конклюдентних дій) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез`явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

Однак, норми поняття мовчазної згоди, або конклюдентні дії Позивача, жодного стосунку до даної справи з огляду на наявність заяви Позивача не мають, тому логіка Відповідача є незрозумілою.

Більше того, Позивач в судовому засіданні пояснив, що в 2019 році виграв конкурс на зайняття посади, не мав стягнень, після захоплення Херсону займався евакуацією населення. Доєднався до роботи на посаді ще в ОСОБА_3 з метою організації роботи після звільнення Херсону. Дійсно написав заяву про звільнення і не проставляв дату, однак цьому передувало загострення відносин з керівництвом, через те, що заступник голови адміністрації Рибалко Д.І., викликав Позивача та повідомив про необхідність звільнитися, оскільки є політичне рішення щодо призначення на його посаду іншої особи. Позивач не погодився, внаслідок чого робота суттєво порушилася, на нарадах йому не давали можливості висловитись, він не міг попасти на прийом до голови військової адміністрації Херсонської області. В один з днів він прийшов на роботу, а його робоче місце вже зайняла інша людина- ОСОБА_4 , що назвався його наступником. Останньою підставою послугував дзвінок співробітниці ОСОБА_5 , яка попросила написати заяву і надіслати месенджером, оскільки можуть і її звільнити, наче б то це все одно протиправно і буде для відводу очей. Заява було відправлена месенджером не зважаючи на те, що Позивач знаходився на роботі в той день, а канцелярія знаходиться в тому ж приміщенні.

Суд викликав за власною ініціативою ОСОБА_6 , однак вона послалась на статті 65,67 КАС України відмовилась від надання пояснень. Жодна з сторін не наполягала на повторному виклику свідка.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не заявлялись клопотання щодо виклику свідків, які можуть спростувати твердження Позивача.

Також в судовому засіданні за клопотанням сторони Позивача було опитано в якості свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що чоловік тривалий час працював на посаді, під час окупації дистанційно, а потім в ОСОБА_3 (через перенесення ХОВА), згодом після звільнення Херсону, повернувся до звичного місця роботи. В середині грудня розповів, що в нього складнощі, оскільки в його кабінеті сидить інша людина ОСОБА_8 . Наміру звільнятися не мав, не зважаючи на складнощі, а саме влучання в будинок, він переїхав до ОСОБА_9 , але звільнятися не хотів.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що 22.12.2022 року зустрівся з ОСОБА_1 , в м.Херсон, під час зустрічі Позивач був у розпачу, розповів про проблеми на роботі, що його примушують звільнитися, вже привели наступника.

Відповідно до норм ч.5,6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Нормами ч.5 ст.241 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторони та третя особа послались в своїх виступах та поясненнях на справи 404/3049/15-ц, 640/18748/19.

Слід зауважити, що даними рішеннями Верховного Суду було резюмовано кілька обов`язкових до з`ясування судами під час розгляду справ щодо звільнення зі служби, -елементів спірних правовідносин.

Так, суд має з`ясувати наявність чи відсутність існування домовленості між сторонами спору щодо припинення трудового договору за взаємною згодою, наявність вільного волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення, також Верховний Суд підкреслив, що важливим є узгодження сторонами дати звільнення, яка може співпадати з датою подачі заяви.

Ці ж вимоги є обов`язковими до дотримання Відповідачем, та його керівником, що на момент прийняття рішення про звільнення має дотримуватись вимог діючого законодавства України.

Відповідно, суд під час перевірки дотримання передбачених діючим законодавством України вимог щодо звільнення Позивача надає фактичну оцінку правомірності та повноті дій Відповідача щодо звільнення Позивача за угодою сторін.

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Як вбачається з письмових доказів, а саме з роздрукованої з месенджеру копії заяви про звільнення ОСОБА_11 , воно не містить погодженої дати звільнення, як пояснив Позивач, він зробив це навмисно, з метою формальної подачі заяви, заради уникнення додаткового тиску на нього та співробітницю відділу кадрів.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Позивач навів докази здійснення тиску на нього щодо написання даної заяви, та його заяви були підтверджені поясненнями свідків.

Натомість, Відповідач не надав жодних доказів на спростування тверджень Позивача, не скористався своїм обов`язком з доведення правомірності свого розпорядження, за такого оцінка доказів свідчить про брак волі з боку Позивача на звільнення з посади за угодою сторін.

Крім того, суд додатково звертає увагу на той факт, що за наявності вільного волевиявлення Позивача щодо звільнення з посади він перебував безпосередньо в приміщенні, в якому розташована канцелярія, і міг не надсилати за допомогою месенджера заяву, а зареєструвати її відповідно до вимог діловодства.

Жодних доказів, які б спростували доводи Позивача Відповідачем надано не було.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.06.2022 по справі № 640/18748/19 принципова відмінність припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін від процедури звільнення за власним бажанням полягає у тому, що застосування саме цієї підстави передбачає взаємне волевиявлення обох сторін - державного службовця та суб`єкта призначення, тоді як для звільнення за власним бажанням достатньо одностороннього волевиявлення лише працівника. Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що між державним службовцем та суб`єктом призначення досягнуто спільної згоди щодо припинення державної служби у визначений строк.

Для цілей застосування пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України Верховний Суд України у постанові від 26.10.2016 у справі № 404/3049/15-ц (провадження № 6-1269цс16) сформулював підхід до розгляду трудових спорів щодо застосування цієї норми та вказав, що суди при вирішенні таких спорів повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Цей підхід є застосовним і до розгляду спорів про припинення державної служби у зв`язку із звільненням за угодою сторін для цілей застосування пункту 3 частини першої статті 83 та статті 86 Закону № 889-VIII….

Якщо державний службовець подає письмову заяву про звільнення за цією підставою, то в ній має бути зазначено прохання звільнити його за угодою сторін i бажану дату звільнення, яка може співпадати з датою подачі заяви. Своєю чергою, суб`єкт призначення, розглядаючи цю заяву вирішує чи погоджуватися на таку пропозицію чи ні. Саме у цьому і полягає процедура досягнення згоди між сторонами, коли державний службовець і суб`єкт призначення спільно вирішують коли і як звільнитися державному службовцю…

Законність звільнення та припинення державної служби за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди між державним службовцем і суб`єктом призначення на таке звільнення. Звільнення саме за угодою сторін здійснюється лише у разі досягнення між державним службовцем і суб`єктом призначення згоди щодо дострокового припинення трудового договору саме із цієї підстави та погодження сторонами усіх умов звільнення, в тому числі і дати звільнення.

На відміну від процедури звільнення за власним бажанням звільнення державного службовця за угодою сторін, можливе у будь-який час, у разі коли між ним та суб`єктом призначення досягнуто домовленості про припинення державної служби, з узгодженням ними дати звільнення. Цей строк може бути як більшим так і як меншим від двотижневого строку.

За приписами частини другої статті 86 Закону № 889-VIII державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це державного службовця та суб`єкта призначення.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням правової позиції Верховного Суду, встановив відсутність вільного волевиявлення Позивача, відсутність угоди, домовленості сторін щодо звільнення ОСОБА_12 з посади, тому дане звільнення є протиправним, та відповідно права Позивача підлягають захисту і поновленню.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно довідки від 22.05.2023 року №3 про заробітну плату, середньоденна заробітна плата позивача склала 2728,87 грн. Кількість робочих днів в у 2023 році становила: у січні -22, у лютому 20, у березні-23, у квітні -20, в травні до дня винесення рішення-18, всього 107 робочих днів.

Отже сума з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 291989,09 грн. (2728,87 грн. x 107 днів).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини 1948 року проголосила «право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом». Це положення відтворено в Конституції України (стаття 55) і має застосовуватися системно, оскільки гарантується судовий захист як національними, так і міжнародними судовими установами.

Отже, суд повинен захистити позивача та обрати ефективний засіб захисту прав позивача за наслідками визнання незаконним рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

З огляду на цю норму КАС України суд встановлює порядок виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: при нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу роботодавцеві слід утримати з цієї суми та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином рішення суду в частині поновлення ОСОБА_12 на посаді директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації з 27.12.2022 року та стягнення заробітку за один місяць (січень 2023) в розмірі 60035,14 грн. (шістдесят тисяч тридцять п`ять гривень 14 коп.) слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 ) до Херсонської обласної військової адміністрації (пл. Свободи, 1,м. Херсон,73003 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника Херсонської обласної військової адміністрації від 26.12.2022 №191-ос.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації з 27.12.2022 року.

4. Стягнути з Херсонської обласної військової адміністрації (пл. Свободи, 1,м. Херсон,73003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 231 953,95 (двісті тридцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят три гривні 95 коп.).

5. Стягнути з Херсонської обласної військової адміністрації (пл. Свободи, 1,м. Херсон,73003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць (січень 2023) з відповідним відрахуванням встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 60 035,14 грн. (шістдесят тисяч тридцять п`ять гривень 14 коп.).

6. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на посаді підлягають негайному виконанні.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя О.М. Мельник

Рішення складено в повному обсязі

12.06.23