Справа № 300/500/23
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2023 р. справа № 300/500/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у навмисному не розгляді поданого 21.01.2023 рапорту, зобов`язання розглянути та надати обґрунтовану письмову відповідь на рапорт поданий 21.01.2023 про невідкладне направлення ОСОБА_1 , на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, будучи добровольцем територіальної оборони, розпочав лікування виниклого у нього захворювання, пов`язаного з серцем, однак не завершив його, бо йому було наказано мобілізовуватися, при цьому його не було направлено на проходження ВЛК у Першому відділенні Коломийського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідний рапорт не було подано в названий РТЦКтаСП, а тому він був змушений подати його безпосередньо відповідачу, в штаті якого ОСОБА_1 уже числився. Проте, безпосередньо прийняти та зареєструвати рапорт, а також невідкладно його вирішити позивачу було відмовлено, тому такий рапорт з додатками представник позивача надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку 11.01.2023. Так, командир військової частини зобов`язаний протягом місяця (в окремих випадках - невідкладно) розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. При цьому командир в/ч має право діяти на власний розсуд, в т.ч. і одноосібно приймаючи відповідні рішення з приводу рапорта підконтрольного йому військовослужбовця Відтак, на думку представника позивача, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у не розгляді поданого у встановленому законом порядку рапорту про невідкладне направлення на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
06.03.2023 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунуто.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27.03.2023 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши, що ОСОБА_1 , при проходженні перевірки під час мобілізації та перебуванні в Коломийському РТЦК та СП жодних скарг в тому числі і на стан здоров`я не заявляв, а тому був визнаний за станом здоров`я придатним, включеним до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 і в подальшому скерований для проходження військової службу до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , де також жодних скарг на стан здоров`я не заявляв, в медичний пункт частини зі скаргами на стан здоров`я не звертався. А тому враховуючи відсутність скарг на стан здоров`я, відсутність будь-яких підтверджуючих медичних документів про погіршення стану здоров`я наданих позивачем та придатність ОСОБА_1 під час призову у ІНФОРМАЦІЯ_2 за станом здоров`я до військової служби, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Також, до відзиву відповідачем долучено, копію направлення на ВЛК ОСОБА_1 №835 від 23.03.2023.
Відповідачем вищенаведений відзив на позовну заяву та копія направлення на ВЛК ОСОБА_1 №835 від 23.03.2023, були надіслані позивачу 24.03.2023, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.35). Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом та інших заяв позивач не подав, поважних причин ненадання відповіді на відзив у встановлений судом строк не повідомив.
У поданій суду заяві від 08.05.2023 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог та збільшення позовних вимог представника позивача вказав на вирішення відповідачем перших двох вимог після відкриття провадження у даній справі, однак досі відповідач не надав обґрунтовану письмову відповідь на рапорт поданий 21.01.2023 про невідкладне направлення ОСОБА_1 , на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023, заяву представника позивача від 08.05.2023 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог та збільшення позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, - повернуто заявнику без розгляду.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 Ж340-РС від 24 грудня 2022, прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 356 від 27.12.2022 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.33).
11.01.2023 ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 складено рапорт, в якому, зокрема, позивач просив невідкладно направити його у військовий госпіталь на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби і на підставі висновку ВЛК визначитися з подальшою військовою службою (а.с.8-9).
Вищенаведений рапорт від 11.01.2023, поштовою службою відповідачу вручено 23.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.12).
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 11.01.2023, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі також - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно частини 6 статті 2 Законe №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Цією ж статтею Закону №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991 року №1932-XII "Про оборону України" (далі Закон №1932-XII), передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Київа.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Суд зазначає, що на момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено, відповідно застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану.
Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) з метою визначення придатності, зокрема: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.
Що стосується медичного огляду військовослужбовців, то пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:
а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;
б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
Відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення №402, у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10 глави 6 розділу II Положення №402).
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Суд зазначає, що у разі якщо заява чи рапорт подавалися за невстановленою формою, не за командою, чи містять інші недоліки у їх поданні, направленні, то заявника жодним чином не повідомлено про це, а так само не роз`яснено порядок подання рапортів відповідного змісту.
Так, на даний час законодавством чітко не визначено та не передбачено ряд моментів при подачі рапортів військовослужбовцями - реєстрація, термін розгляду, оформлення відповіді командира по суті.
Таким чином, застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.
Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань чи прийняти відповідне рішення. При цьому суд не ставить під сумнів право командира діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення з цього приводу.
Як вже зазначалось вище ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 складено рапорт від 08.01.2023, в якому, зокрема, позивач просив невідкладно направити його у військовий госпіталь на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби і на підставі висновку ВЛК визначитися з подальшою військовою службою (а.с.8-9).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вищевказаний рапорт 23.01.2023 вручено уповноваженому представнику Військової частини НОМЕР_1 (а.с.13 ).
Суд зазначає, що відповідач в ході судового розгляду справи відповідачем видано направлення № 835 від 23.03.2023 на медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення придатності до проходження військової служби(а.с.34).
Відтак, будь-якої відповіді чи рішень стосовно розгляду питання, порушеного позивачем у рапорті стосовно можливості (наявності підстав) для направлення ОСОБА_1 у військовий госпіталь на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби і на підставі висновку ВЛК визначитися з подальшою військовою службою, станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач протягом місяця з дати отримання рапорту не надав (не прийняв), що свідчить про допущену ним бездіяльність в частині строку розгляду рапорту.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не дотриманні строку розгляду поданого ОСОБА_1 21.01.2023 рапорту.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 невідкладно розглянути рапорт поданий 21.01.2023 про невідкладне направлення ОСОБА_1 , на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби, а також невідкладно надати обґрунтовану письмову відповідь з посиланням на чинне законодавство України щодо порушеного в рапорті питання про невідкладне направлення позивача, на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 Кодексу адміністративного України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Прийняття рішень по суті рапорту є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такого рапорту, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачем одночасно із відзивом подано до суду копію направлення на ВЛК ОСОБА_1 №835 від 23.03.2023, що свідчить розгляд рапорту Сидорука Я.П. від 08.01.2023 шляхом прийняття відповідного рішення та направлення позивача, на проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби.

Відтак, перевіряючи законність під час реалізації відповідної владної компетенції відповідача в цій справі стосовно розгляду рапорту, судом встановлено факт прийняття ним рішення по суті рапорту в цілому, що відповідає вказаним вище положенням законодавства.

При цьому, суд не вбачає підстав для втручання у владні повноваження відповідача щодо прийняття рішення за результатами висновку ВЛК, оскільки такі дії являтимуть собою перебирання та підміну компетенції відповідача та виходять за межі предмету спору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача невідкладно надати обґрунтовану письмову відповідь з посиланням на чинне законодавство України щодо порушеного в рапорті питання про невідкладне направлення позивача, на лікування з подальшим обов`язковим проходженням стаціонарної ВЛК для встановлення придатності до військової служби, оскільки рапорт позивача розглянуто шляхом прийняття направлення на медичний огляд ВЛК № 835 від 23.03.2023.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , слід задовольнити частково, а саме визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає не дотриманні строку розгляду поданого ОСОБА_1 21.01.2023 рапорту. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позивач згідно з квитанцією № від 02.03.2022 (а.с.25), підтвердив сплату судового збору на суму 1073,60 грн, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 300,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не дотриманні строку розгляду рапорту ОСОБА_1 поданого 21.01.2023 щодо направлення на військово-лікарську комісію (ВЛК) для встановлення придатності до військової служби.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачену ним суму судового збору у розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Микитин Н.М.