Справа № 211/840/23
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2023-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/840/23
Провадження № 2-а/211/14/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 червня 2023 рокуДовгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Бірж Д.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Солода Р.Г.,

представника відповідача Маркози Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №2 від 12.01.2023, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому зазначила, що 12.01 2023 Довгинцівсько-Металургійним відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було винесено рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відносно неї, згідно якого позивач зобов`язаний повернутися до країни походження та зобов`язаний покинути територію України в термін до 10.02.2023.

Позивач зазначає, що 12.01.2023 співробітниками ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за поданням вих. № 45.1/-194 ОСОБА_1 було доставлено до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття рішення щодо примусового повернення до країни походження. 12.01.2023 головним спеціалістом відділу Репешко П.С. було складено Рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. В описовій частині Постанови зазначено наступне: громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.07.2018 прибула на територію України через пункт пропуску «Готівка»,паспорт громадянина НОМЕР_1 . 12.01.2023 під час перевірки було встановлено, що вона була документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 , виданої 15.08.2018, строк дії до 18.08.2019. З`ясовано, що у неї законні підстави та законне джерело коштів на покриття витрат, які пов`язані з перебуванням його на території України, відсутні. За порушення правил перебування на території України відносно позивача співробітниками Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 08.06.2022 було складено протокол адміністративне порушення за ст.203 ч.1 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України». Відповідно до рішення її вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни, зобов`язати покинути територію України до 10.02.2023.

Відповідно до свідоцтва про шлюбсерія НОМЕР_3 , виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 28.11.2017 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та громадянином України ОСОБА_3 , актовий запис за № 807.

На теперішній час позивач мешкає разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.11.2022, що підтверджується договором оренди житлового приміщення (квартири) від 02.11.2022.

В оскаржуваному рішенні про примусове повернення до країни походження Відповідачем безпідставно зазначено, що законне джерело коштів на покриття витрат, які пов`язані з перебуванням Позивача на території України, відсутні. З 02.11.2022 та по теперішній час, ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_4 , який служить у ЗСУ та матеріально їй допомагає. Таким чином, її співмешканець має змогу забезпечувати сім`ю матеріально. Вона немаю можливості працевлаштуватись на роботу, з причини знаходження у фактичній декретній відпустці.

Факт її проживання із ОСОБА_4 (громадянином України) на території України не суперечить інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, про що свідчить відсутність доказів на підтвердження будь-якої протиправної чи аморальної поведінки протягом строку її перебування на території України, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.203 КУпАП.

Позивач звертаю увагу суду, що повернення до країни з тоталітарним режимом, призведе до загрози її життя та свободи за ознаками належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

За цих підстав позивач просить ухвалити рішення, яким визнати протиправним Рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 12.01.2023, складене головним спеціалістомДовгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головногоуправління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Репешко П.С. та скасувати його.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом ) сторін.

24.02.2023 від відповідача до суду надано відзив на позов, відповідно до якого представник Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головногоуправління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Маркоза Н.О. просить відмовити громадянці російської федерації ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримала та просила його задовльнити.

Представник позивача Солод Р.Г. у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Маркоза Н.О. у судовому засіданні позов не визнала, вважає, що рішення про повернення позивача як громадянку російської федерації до країни походження або третьої країни є законним. Просила відмовити у задовленні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду поянив, що він є співмешканцем ОСОБА_1 , вони проживають разом у його квартирі з серпня 2022 року, ОСОБА_1 повністю перебуває на його утриманні.

Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка російської федерації, місце народження м. москва СРСР, прибула в Україну 03.07.2018 через КПП «Гоптівка», паспорт громадянина рф НОМЕР_4 , виданий 09.06.2018, дійсний до 09.06.2028. З того часу з України не виїжджала. Документована посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_2 , виданій 15.08.2018, строк дії до 18.08.2019, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання та терміну перебування в Україні з 23.08.2019 для подальшого перебування на території України до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталась.

За порушення правил перебування на території України відносно позивача співробітниками Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 08.06.2022 було складено протокол адміністративне порушення за ст.203 ч.1 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України». Відповідно до рішення її вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни, зобов`язати покинути територію України до 10.02.2023.

12.01.2023 Довгинцівсько-Металургійного відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 2.

Відповідно до рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства від 12.01.2023 № 2, громадянка рф ОСОБА_1 зобов`язується не пізніше 10.02.2023 залишити територію України, а також ознайомлена з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк, про що свідчить її підпис у рішенні ДМС.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституціїта законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями частини 1 статті 9 вищезазначеного Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі по тексту Порядок), а саме підпунктом 2 пункту 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців статті 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Росії від 16.01.1997 (далі по тексту Угода), громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування. Дія даної Угоди припинена постановою КМУвід 17.06.2022 № 692 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією», відповідно до якої з 1 липня 2022 року Україна запровадила візовий режим в`їзду для громадян РФ.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений у статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 14 статті 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у період з 28.11.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що був зареєстрований у Покровському районному у місті Кривому Розі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 807. За рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2023 шлюб був розірваний.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина 3 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Пунктом 5 частини 1 статті 5-1 Закону України ««Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить в усіх інших випадках, визначених статтею 4 цього Закону, - один рік.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом (частина 3 статті 5-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, де документувалася паспортом громадянки російської федерації, востаннє здійснила в`їзд в Україну в особистих справах 03.07.2018 та з того часу з України не виїжджала, 15.08.2018 була документована посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_2 , строк дії до 18.08.2019. У подальшому з заявою до відповідача про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не зверталась. Тим самим позивач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином на нелегальне становище. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач ОСОБА_1 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області також не зверталася, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримувала.

Положеннями пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», закріплено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 вищезазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі по тексту Інструкція), терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка російської федерації, з 23.08.2019 до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні, по недійсній посвідці на тимчасове проживання НОМЕР_2 , виданій 15.08.2018, строк дії до 18.08.2019, після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання та терміну перебування в Україні з 23.08.2019 для подальшого перебування на території України до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталась, тобто проживає у Україні без документів, що надають право на проживання в Україні, ухиляється від виїзду за межі України, тому суд вважає, що рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження або третьої країни є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Заперечуючи проти адміністративного позову та наполягаючи на правомірності свого рішення, представник відповідача посилалася на те, що позивач до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні з 23.08.2019 без реєстрації, по недійсній посвідці на тимчасове проживання. У свою чергу, позивачем не було надано жодних доказів звернення до відповідача із заявою про подовження терміну перебування в Україні.

Приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства, відповідач виходив з того, що остання проживала на території України значний час по недійсній посвідці.

Суд вважає необґрунтованими послання позивача щодо неможливості його примусового повернення до країни походження або третьої країни згідно статті 31 Закону України № 3773-VI,відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В своєму позові позивач посилається лише на те, що повернення на територію країни-агресора - це фактично ризик для життя та здоров`я.

Між тим, суд звертає увагу, що позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не обов`язково до російської федерації.

Сама по собі позиція позивача щодо не підтримання країни-агресора не свідчить про наявність загрози його життю чи здоров`ю, оскільки доказів, що позивач проявляв свою позицію, відкрито засуджував злочинні дії російської федерації чи існуючий у ній режим, за що може переслідуватися в країні походження, у справі немає. Крім того, позивач не вживав заходів до отримання статуту біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту. Тому його доводи щодо можливої загрози життю та свободі чи його переслідування у разі поверненню до країни походження ґрунтуються лише на припущеннях. Тим більше, позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не лише до російської федерації.

Слід відзначити, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій, оспорюване рішення стосується виключно прав та обов`язків позивача, який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами таКонституцією України.

Враховуючи наведене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №2 від 12.01.2023- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О.Юзефович