Справа № 140/4707/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4707/23 пров. № А/857/7636/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

представник позивача: не з`явився

представник відповідача : не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 140/4707/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Мачульський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2022 року Головне управління пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУПФУ у Волинській області, позивач) звернулось з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі УПВР у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 27.02.2023 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 у виконавчому провадженні №66106732.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюком П.В. 27.02.2023 винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні №66106732.

Позивач не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки листом ГУПФУ у Волинській області від 26.05.2022 №0300-0307-8/19329 повідомлено державного виконавця про те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі №140/933/20 виконане в добровільному порядку в повному обсязі. Зокрема, перерахований розмір пенсії у розмірі 80% від грошового забезпечення в сумі 8022,43 грн. виплачувався ОСОБА_1 з 01.09.2020року. Виплата заборгованості за період 01.01.2018 по 31.08.2020 в сумі 22873 грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Незважаючи на надану інформацію, 18.04.2022 року відповідачем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу 5100,00 грн.

Позивач звертає увагу на те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Трофимюка Павла Володимировича від 27.02.2023 у виконавчому провадженні №66106732 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у розмірі 2684,00 грн..

Не погодившись з прийнятим рішенням Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою те, що зважаючи на заяву стягувана про невиконання рішення суду, відповідачем винесено постанову накладення штрафу, якою встановлено, що боржником за січень-лютий 2022 року виплачено пенсію у розмірі 70, а не 80 відсотків грошового забезпечення, які встановлені судом у справі №140/933/20, у зв`язку з чим накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду в розмірі 5100 грн.

Листом №0300-0307-8/19329 від 26.05.2022 позивач повідомив державного виконавця про те, що за даним виконавчим документом рішення суду виконано, проведено перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 1 січня 2018 року у розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. Перерахований розмір пенсії в сумі 148397,98 грн. виплачується з 01.01.2022. Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Відповідно до пунктів 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Нарахування проведено за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 в сумі 148397,98 грн. Виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Однак, до відділу 21.02.2023 надійшла заява стягувана про те що рішення суду продовжено не виконувати, і надала йому виплачується 70% замість 80% у які заявлено клопотання вжити усіх заходів для виконання рішення суду.

Апелянт також просить звернути увагу суду на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена повторно відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду без поважних причин, з урахуванням постанови державного виконавця про накладення штрафу від 18.04.2022. Вважає, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.07.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюком П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66106732 на виконання виконавчого листа Волинського окружного адміністративного суду №1946/2020 від 23.09.2020 у справі №140/933/20 про зобов`язання провести перерахунок та виплату ( з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року у розмірі 80% процентів відповідних сум грошового забезпечення.

27.10.2020 листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №0300-0313-5/35237 повідомлено державного виконавця, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі №140/933/20 виконане в добровільному порядку в повному обсязі.

18.04.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюком П.В. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн..

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2022 №0300-0307-8/19329 повідомлено державного виконавця про те, що вищевказане рішення суду від 25.03.2020 виконане в добровільному порядку в повному обсязі.

27.02.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюком П.В. за невиконання рішення суду повторно винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн..

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням державного виконавця, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/933/20 від 25.03.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в області в добровільному порядку проведено перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01 вересня 2020 року у розмірі 80 (вісімдесят) процентів відповідних сум грошового забезпечення. Перерахований розмір пенсії в сумі 8022,43 грн..

На підтвердження означеного боржником державному виконавцю також надано розрахунок суми, що підлягає виплаті, згідно постанови №649 від 22.08.2018.

Крім того, суд зазначив, що з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.05.2022 №0300-0307-8/19329 вбачається, що перерахований розмір пенсії в сумі 13197,21 грн. виплачується з 01.01.2022. Нарахування проведено за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 року в сумі 148397,98 грн. ГУПФУ у Волинській області у грудні 2021 направлено запит до Пенсійного фонду України щодо порядку виконання рішень суду, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. На запит Пенсійним фондом України повідомлено, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2021 №126, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, в цілому по Україні передбачалося 360, 0 млн грн, які протягом першого півріччя 2021 року використано в повному обсязі. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. На даний час бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік не затверджений. Борги нараховані на виконання рішень судів обліковані Головним управлінням Пенсійного фонду в області по мірі надходження до органів Пенсійного фонду рішень судів, які набрали законної сили. їх виплата буде здійснена в порядку черговості після виділення коштів з Державного бюджету України.

18.04.2022 та 27.02.2023 державним виконавцем у ВП №66106732 винесено дві постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Суд звернув увагу відповідача на те, що відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Отже, в разі повторного невиконання рішення суду без поважних причин, державний виконавець повинен був винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10200,00 грн., а не повторно в розмірі 5100,00 грн.

Суд першої інстанції скасовуючи оскаржувану постанову зокрема виходив з того, що визначальною умовою для накладення такого штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин, та на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Відтак суд дійшов висновку, що державний виконавець достеменно не пересвідчився у наявності чи відсутності поважних причин, які перешкоджали органу Пенсійного фонду виконати рішення суду, та, як наслідок, в порушення вимог частини 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» повторно прийняв спірну постанову про накладення штрафу ВП №66106732 від 27.02.2023 у розмірі 5100,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1404-VIII) визначено, шо виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Пунктами 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Приписами ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Із змісту ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII видно, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз вищенаведених правових норм вказує на те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №826/14754/17.

Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність не настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №640/9234/19.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно із пунктами 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Пунктом 3 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, визначено, що основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до пункту 4 вищевказаного Положення, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 року у справі №360/940/20.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Також суд першої інстанції вірно вказав про те, що з інформаційної довідки ГУПФУ у Волинській області від 23.02.20023 вбачається, що станом на 01.01.2023 до ГУПФУ у Волинській області надійшло 15959 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування, яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. На виконання рішень судів проведенні нарахування на загальну суму ,15 грн. Борги нараховані на виконання рішень судів обліковуються ГУПФУ у Волинській області в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронні пенсійні справи) та будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Згідно з вимогами пунктів 1, 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що приймаючи акт індивідуальної дії відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не досліджено питання наявності чи відсутності відповідного фінансового забезпечення та, відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами. Однак державним виконавцем не вчинялося жодних дій щодо одержання належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України стосовно перерахунку пенсії та відсутності фінансування для виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 140/4707/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Судове рішення складено 13 червня 2023 року