Справа № 320/15123/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 червня 2023 року Київ № 320/15123/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 засобами електронної пошти поза системою «Електронний суд» звернувся 27.04.2023 до Київського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований в суді 28.04.2023) до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № 66515273 від 23.08.2021, № 69000495 від 17.05.2022, № 69073612 від 24.05.2022, № 69073643 від 24.05.2022, № 69271319 від 20.06.2022;

- зобов`язати відповідача винести постанови про закриття зазначених виконавчих проваджень у зв`язку з тим, що вони були відкриті незаконно з порушенням строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Адміністративний позов не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

У силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Суд звертає увагу заявника на те, що майновими вимогами є будь-які вимоги суб`єктів права, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням, обміном, розподілом майна, у тому числі нерухомими та рухомими речами, грошовими коштами тощо.

Відповідно до прохальної частини позову, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження № 66515273 від 23.08.2021, № 69000495 від 17.05.2022, № 69073612 від 24.05.2022, № 69073643 від 24.05.2022, № 69271319 від 20.06.2022. Загальна ціна позову відповідно до цих постанов становить 3927, 00 грн. Отже ця вимога є майновою.

Відповідно до прохальної частини позову позивач також просить суд зобов`язати відповідача винести постанови про закриття зазначених виконавчих проваджень у зв`язку з тим, що вони були відкриті незаконно з порушенням строку пред`явлення виконавчих документів до виконання. Вказана позовна вимога є немайновою.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684, 00 грн.

Із урахуванням викладеного, позовна заява містить одну вимогу майнового та одну вимогу немайнового характеру. Загальна сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 2147, 20 грн.

Доказів сплати судового збору позивачем суду не надано, натомість у пункті 1 прохальної частини позову позивач просив суд зменшити суму збору до 1000, 00 грн.

На обґрунтування підстав зменшення судових витрат позивач посилався на пункт 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої, ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї статті, на яку посилався позивач, передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як на підставу неможливості сплати судового збору також посилався на незадовільний матеріальний стан, оскільки його заробіток за останній місяць склав, як він стверджує, 8 тисяч гривень, а в цьому позові оскаржуються порушення його соціальних прав, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження винесені, як він стверджує, очевидно незаконно та заважають позивачу продати його нерухоме майно з метою отримання прибутку.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із приводу викладеного суд констатує, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом соціальних прав позивача, а документально підтверджуючих доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного, а не як стверджує ОСОБА_1 місячного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, суду не надано.

Таким чином, пред`явлений позов не спрямований на захист соціальних прав позивача, як помилково стверджував позивач.

За вказаних обставин, підстав для зменшення, звільнення, відстрочення чи розстрочення судових витрат суд не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суддя зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів не отримання чи не надсилання державним виконавцем копій оскаржуваних постанов позивачу засобами поштового зв`язку, як це передбачено законом.

Як стверджує позивача, про спірні постанови йому стало відомо лише 24.04.2023 після звернення до нотаріуса в місті Києві (до якого конкретно нотаріуса не зазначено) з метою узгодити можливість вчинити нотаріальну дію продаж нерухомого майна позивача, внаслідок чого нотаріусом було повідомлено позивача про те, що відносно позивача відповідачем порушено та здійснюється ведення рядку виконавчих проваджень.

Проте ці доводи жодними документальними доказами не підтверджені взагалі.

На переконання суду ці твердження мали бути підтверджені відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке позивач мав намір відчужити, яка мала бути сформована нотаріусом від 24.04.2023.

У подальшому, як зазначено в позові, позивач 25.04.2023 з електронної пошти звернувся до відповідача із заявою від 25.04.2023 про надання копій спірних постанов із ідентифікаторами доступу відносно позивача.

25.04.2023 позивач на його електронну пошту отримав електронний лист відповідача з копіями оскаржуваних постанов.

Разом із тим позивачем не зазначено інформації про ідентифікатори доступу до АСВП, копії доданих до позову постанов також не містять ідентифікаторів доступу, що не дає суду можливості перевірити наявну в системі інформацію, зокрема складання державним виконавцем супровідних листів про надсилання копій спірних постанов позивачу.

Відповідно до Положення про Автоматизовану систему виконавчого провадження, доступ до інформації Системи сторонам виконавчого провадження забезпечується з використанням: 1) засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри через: вебпортал Міністерства юстиції України.

Адміністратор Системи здійснює комплекс програмних, технологічних та організаційних заходів щодо захисту відомостей, що містяться у Системі, від несанкціонованого доступу.

Адміністратор Системи відповідає за збереження інформації, що міститься в Системі.

На думку суду, ці твердження позивача мають бути також підтверджені шляхом отримання ним інформації від адміністратора Системи - Державного підприємства «Національні інформаційні системи» щодо входу в АСВП за ідентифікатором доступу по ВП № 66515273, № 69000495, № 69073612, № 69073643, № 69271319 починаючи з 23.08.2021 (день винесення першої постанови) по 27.04.2023 включно (день звернення з позовом до суду).

У разі неможливості отримати ці дані самостійно, позивач має надати докази, що він вчинив усі можливі дії щодо їх отримання і йому було відмовлено, та повідомити про це суд із одночасним заявленням клопотання про витребування цих доказів судом.

Щодо відліку строку звернення з адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

До суду з позовом про скасування вказаних постанов позивач звернувся 27.04.2023 засобами електронного зв`язку, пропустивши при цьому десятиденний строк звернення до суду, передбачений частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд уважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі № 127/13736/16-а зазначив, що «незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.».

Позивачем, у свою чергу, до позовної заяви не додано заяви про поновлення строку звернення до суду із цим адміністративним позовом, до якої не надано доказів поважності причин його пропуску, що є порушенням вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Оскільки повідомлені позивачем підстави обізнаності про порушення його прав не підтверджені документально, підстави для відкриття провадження на цей час відсутні.

Крім того, у силу приписів пункту 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У пункті 2 прохальної частини позову позивач, серед іншого, просить суд зобов`язати відповідача винести постанови про закриття зазначених виконавчих проваджень у зв`язку з тим, що вони були відкриті незаконно з порушенням строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Разом із тим, обґрунтовуючи незаконність винесених відповідачем постанов, позивач посилається на те, що вони винесені з порушенням строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Із приводу викладеного суд зазначає, що 15.03.2022 прийнято Закон України № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, із урахуванням зазначених положень чинного законодавства, позивачеві слід обґрунтувати позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача винести постанови про закінчення виконавчих проваджень, зокрема щодо ВП № 69000495 від 17.05.2022, № 69073612 від 24.05.2022, № 69073643 від 24.05.2022, № 69271319 від 20.06.2022, у контексті порушення строків пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання, у розумінні пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

У той же час цитування окремих нормативно-правових актів без конкретизації та обґрунтування з підтвердженням відповідними доказами порушеного права не є обґрунтуванням позовних вимог.

У силу вимог частини другої статті 160, частин першої та четвертої статті 161 Кодексу, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, відповідно до пункту 113 розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 № 1845/0/15-21 до забезпечення початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи розглядаються (формуються та зберігаються) в паперовій формі, а документи, що надійшли до суду в електронній формі роздруковуються за наявності такої можливості у судді.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 звернувся до суду засобами електронної пошти поза системою «Електронний суд».

Суд констатує, що процесуальним законом не передбачена форма звернення з позовом до суду засобами електронної пошти, у т.ч. із використанням ЕЦП.

Відповідно до підпунктів 15.1, 15.3 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до визначення Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС такі дії вчиняються в такому порядку: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з рішенням Ради суддів України від 05.08.2022 № 26 при подачі значного обсягу документів до суду в електронній формі заявнику (учаснику справи) слід додатково подавати їх суду в паперовій формі.

Відтак, позивачу слід подати позовну заяву у паперовій формі з належним чином засвідченими доказами у паперовій формі як для суду, так і для відповідача, у т.ч. з обґрунтуванням позовних вимог в частині зобов`язання відповідача винести постанови про закінчення виконавчих проваджень, зокрема щодо ВП № 69000495 від 17.05.2022, № 69073612 від 24.05.2022, № 69073643 від 24.05.2022, № 69271319 від 20.06.2022, у контексті порушення строків пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання, у розумінні пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, частиною другою статті 43 Кодексу передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

У порушення вказаних вимог, позивачем не надано доказів на підтвердження його адміністративної процесуальної дієздатності, а також доказів реєстрації його місця проживання, у тому числі й за адресою, вказаною у позові.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних належних та допустимих доказів із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали;

- належним чином оформленої позовної заяви, яка відповідає вимогам, передбаченим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та для суду, зокрема: із обґрунтуванням позовних вимог в частині зобов`язання відповідача винести постанови про закінчення виконавчих проваджень, зокрема щодо ВП № 69000495 від 17.05.2022, № 69073612 від 24.05.2022, № 69073643 від 24.05.2022, № 69271319 від 20.06.2022, у контексті порушення строків пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання, у розумінні пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження»;

- оригіналу документа про сплату 2147, 20 грн. судового збору за місцем розгляду справи Київським окружним адміністративним судом;

- доказів на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача та доказів реєстрації в установленому законом порядку за адресою, вказаною у позові або за іншою адресою шляхом подання засвідченої у передбачений законом спосіб ксерокопії всіх заповнених сторінок паспорта громадянина України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача.

Суддя констатує, що в силу вимог частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Із положень статті 45 Кодексу вбачається, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись статтями 44, 45, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Шевченко А.В.