Справа № 420/10658/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 червня 2023 р. № 420/10658/23

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Птичкіна В.В., ознайомившись з матеріалами

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
доДержавної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, Одеського окружного адміністративного суду, Фонтанська дорога, 14, м. Одеса, 65062, ,
простягнення недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 265 685,25 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

стягнути з Державної судової адміністрації України шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів суддів» на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 265 685,25 грн з відрахуванням належних податків та зборів.

Відповідачами у позові ОСОБА_1 вказав Одеський окружний адміністративний суд та Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою від 24.05.2023 П`ятий апеляційний адміністративний суд визначив, що позов ОСОБА_1 має розглядати Миколаївський окружний адміністративний суд.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , який до 23.02.2023 обіймав посаду судді Одеського окружного адміністративного суду, зазначив, що за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 він отримав суддівську винагороду, розмір якої було обмежено на підставі Закону України від 13.04.2020 № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Вказаним Законом, зокрема, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було доповнено статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Це обмеження позивач вважає протиправним, в зв`язку з чим вимагає стягнути суму недоотриманої за вказаний період суддівської винагороди.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (перший абзац частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, що була чинною до 19.07.2022), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, при вирішенні питання дотримання строку звернення до адміністративного суду у справах про порушення законодавства про оплату праці (позови про стягнення належної працівникові заробітної плати) у відносинах публічної служби необхідно застосовувати частину другу статті 233 Кодексу законів про працю України.

В той же час, для визначення строку звернення до суду з заявами про вирішення інших трудових спорів (до яких належать спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби) адміністративні суди мали застосовувати саме частину п`яту статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не частину першу статті 233 Кодексу законів України про працю.

Чинні з 19.07.2022 редакції частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України мають такий зміст:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування статті 233 Кодексу законів про працю України, оскільки перша частина цієї статті є загальною відносно частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що є спеціальною, а друга частина статті 233 Кодексу законів про працю України встановлює лише строки для звернення до суду у справах про звільнення та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Суми, про стягнення яких ОСОБА_1 заявив у позові, не є сумами, про які йдеться у статті 116 Кодексу законів про працю України. Згідно з викладеним у позовній заяві, 265 685,25 грн є різницею між сумою суддівської винагороди, яку позивач мав отримати у період з 18.04.2020 по 27.08.2020, та сумою суддівської винагороди, яку позивач фактично отримав у цей період (квітень 2020 року 30 053,28 грн, травень 2020 року 58 129,47 грн, червень 2020 року 31 556 грн, липень 2020 року 78 890 грн, серпень 2020 року 67 056,50 грн). Виплата цієї різниці жодним чином не пов`язана із фактом звільнення позивача.

Відповідно, на думку суду, позов мав бути поданий протягом одного місяця, починаючи з 19.07.2022.

До суду позивач звернувся 10.05.2023, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною шостою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, позивачу належить надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

За приписами частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

2. Запропонувати позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, а саме: подати до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду , в якій зазначити поважні причини його пропуску, тобто такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

3. Попередити позивача, що наслідком неусунення недоліків позовної заяви в установлений судом строк є повернення такої позовної заяви позивачу.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає до оскарження окремо від рішення суду.

Суддя В.В. Птичкіна