Справа № 380/1766/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року справа №380/1766/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці, про скасування наказу.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі позивач) з позовною заявою до Львівської митниці (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Львівської митниці О.Шахрая від 12.01.2023 №20-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою ОСОБА_3 з оскарженим наказом. Вважає наказ незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх обставин. Наголошує, що свої посадові обов`язки виконав належно, жодних порушень не допустив. Вказує, що внесення інформації до ЄАІС про прибуття в ЗМК транспортних засобів, які оформленні за митними деклараціями від 30.06.2022 №UА209180/2022/045977, UА209180/2022/045935, UА209180/2022/045937, UА209180/2022/045948, UА209180/2022/045949, UА209180/2022/045969, UА209180/2022/045971 було проведено відповідно до вимог Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.10.2012 №1066 та відповідних документів, які свідчили про факт доставки даних транспортних засобів до ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці. Наголошує, що Митним законодавством не передбачено, що посадова особа митного органу повинна перевіряти чи пред`явлені товари та особисто при цьому здійснювати огляд цих товарів в зоні митного контролю (в місці доставки).

Ухвалою від 02.02.2023 суд залишив позовну заяву без руху.

Позивач недоліки позовної заяви усунув, надав докази сплати судового збору.

Ухвалою від 22.02.2023 суд відкрив загальне позовне провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що причинами і умовами, що призвели до вчинення ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, є неналежне виконання безпосередньо посадових обов`язків, а також неналежний контроль за діями підпорядкованого особового складу з боку безпосереднього керівника. Вважає наказ Львівської митниці від 12.01.2023 №20-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення» у вигляді догани законним та таким що винесений із дотриманням норм чинного законодавства України. Під час внесення в.о. державного інспектора ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці Петрушкевичем Юрієм Євгенійовичем інформації до ЄАІС про прибуття в ЗМК транспортних засобів, які оформленні за митними деклараціями від 30.06.2022 UА209180/2022/045977, UА209180/2022/045935, UА209180/2022/045937, UА209180/2022/045948, UА209180/2022/045949, UА209180/2022/045969 та UА209180/2022/045971, ним не встановлено фактичну дату та час надходження цих ТЗ в ЗМК, чим не дотримано вимог пункту 3.12 розділу ІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.10.2012 №1066, що призвело до митного оформлення цих МД з порушенням вимог частини 1 статті 263 МК України та, як наслідок, до неправомірного звільнення від сплати митних платежів відповідно до норм Закону України від 24.03.2022 №2142-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» на суму 502889,51 грн.

Позивач надав відповідь на відзив. Зазначає, що у випадку необхідності фізично оглянути (ідентифікувати) сам товар в зоні митного контролю (в місці доставки) необхідно здійснити таку форму митного контролю як митний огляд. Позивачем не здійснювався митний огляд товарів, що оформлялись за вказаними вище ВМД, оскільки не було підстав. Вказує, що наданих декларантом документів було достатньо для ідентифікації транспортних засобів. Тим більше, що розмитнення транспортних засобів проводилось інспектором Стельмахом П.І.

Ухвалою від 26.04.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Суд заслухав доводи представників сторін, дослідив докази, з`ясував фактичні обставини та,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 працює на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Городок» Львівської митниці.

Наказом Львівської митниці Державної митної служби від 07.12.2022 №317-дс порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_3 , арк.спр.119/

Комісією створеною відповідно до вказаного наказу розглянуто дисциплінарну справу державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Городок» Львівської митниці Петрушкевича Юрія Євгенійовича за фактами, викладеними у доповідній записці заступника начальника відділу проведення митного аудиту від 17.11.2022 №.7.4-19/21/194/159.

На підставі зібраних в ході здійснення дисциплінарного провадження документів, матеріалів та пояснень, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають вирішальне значення для розгляду дисциплінарної справи, Дисциплінарна комісія дійшла наступного висновку: державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Городок» Львівської митниці (станом на 30.06.2022 - в.о. державного інспектора ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці) Петрушкевичем Юрієм Євгенійовичем під час внесення інформації до ЄАІС про прибуття в ЗМК транспортних засобів, які оформленні за МД від 30.06.2022 UА209180/2022/045977, UА209180/2022/045935, UА209180/2022/045937, UА209180/2022/045948, UА209180/2022/045949, UА209180/2022/045969 та UА209180/2022/045971 не встановлено фактичну дату та час надходження цих ТЗ в ЗМК, чим не дотримано вимог пункту 3.12 розділу ІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.10.2012 №1066, що призвело до митного оформлення цих МД з порушенням вимог частини першої статті 263 МК України та, як наслідок, до неправомірного звільнення від сплати митних платежів відповідно до норм Закону України від 24.03.2022 №2142-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» на суму 502889,51 грн., чим не дотримано вимог п.п. 3.1, 3.2 Посадової інструкції державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Городок», затвердженої в.о. начальника Львівської митниці Іллею Ніжніковим, та вчинено дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

Наказом Львівської митниці від 12.01.2023 №20-дс застосовано до державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Городок» Львівської митниці Петрушкевича Юрія Євгенійовича дисциплінарне стягнення догану /Т.1, арк.спр.118/.

Вважаючи зазначений наказ неправомірним ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Головним питання цього спору є оцінка дій та рішень суб`єкта владних повноважень в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами Конституції України, Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про державну службу державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України Про державну службу цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом ст. 8 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону України Про державну службу за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 65 Закону України Про державну службу передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (п. 5 ч. 2 цієї ж статті).

За правилами ст. 66 Закону України Про державну службу до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби (ч. 1).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини 2 статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану (ч. 2).

Згідно з приписами ст. 67 Закону України Про державну службу дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків (ч. 1).

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;

3) високі показники виконання службових завдань;

4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника (ч. 2).

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у ч. 2 цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця (ч. 3).

Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього;

4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп;

5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку (ч. 4).

Відповідно до статті 326 МК України «Забезпечення ідентифікації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, приміщень та інших місць під час здійснення митного контролю» передбачено:

1. До товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що перебувають під митним контролем, приміщень, де знаходяться товари, що підлягають митному контролю, або провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, а також до приладів обліку енергоносіїв, електричної, теплової та інших видів енергії митними органами можуть застосовуватися засоби забезпечення ідентифікації.

2. Забезпечення ідентифікації здійснюється шляхом накладення митних забезпечень: одноразових номерних запірно-пломбових пристроїв, пломб, печаток, голографічних міток, нанесення цифрового, літерного чи іншого маркування, ідентифікаційних знаків, проставляння штампів, взяття проб і зразків, складання опису товарів, транспортних засобів комерційного призначення, креслень, масштабних зображень, виготовлення фотографій, ілюстрацій, використання товаросупровідної документації тощо. При цьому накладення одноразових номерних запірно-пломбових пристроїв, пломб, печаток на транспортні засоби комерційного призначення може здійснюватися без проведення митного огляду товарів, що переміщуються зазначеними транспортними засобами через митний кордон України, про що робиться відповідна відмітка в товаросупровідних документах.

Забезпечення ідентифікації може здійснюватися підприємством, що отримало дозвіл на застосування спеціального спрощення "самостійне накладення пломб спеціального типу", шляхом самостійного накладення таких пломб.

3. Крім засобів, визначених у частині другій цієї статті, для забезпечення ідентифікації товарів, що поміщуються у митний режим, можуть використовуватися маркування, у тому числі у вигляді мікро-або інших електронних пристроїв, або серійні номери, проставлені на товарах або їх частинах виробником, інші комерційні способи ідентифікації; експортні (імпортні) сертифікати; копії документів, на підставі яких митним органом було здійснено випуск товарів у попередній митний режим і які дають можливість однозначно ідентифікувати товари; інші подібні документи.

Обов`язок здійснення ідентифікації товарів, транспортних засобів у митниці призначення визначено п. 3.12 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, затвердженого наказом Мінфіну від 09.10.2012 №1066.

Так, відповідно до п. 3.12 Порядку №1066 посадова особа митниці призначення:

- перевіряє цілісність та відповідність накладених на вантажний відсік комерційного транспортного засобу (вантажне місце), контейнер, цистерну, інше пристосування засобів забезпечення ідентифікації;

- проставляє у поданих товаросупровідних (товаротранспортних) документах з відмітками митниці відправлення ПМК;

- зазначає на витягу з електронної копії ПД або ЕПД (примірники перевізника та митниці призначення) дату та час надходження товарів, транспортних засобів комерційного призначення і завіряє цей запис особистим підписом та відбитком штампа ПМК;

- один примірник витягу з електронної копії ПД або ЕПД (примірник перевізника) та представлені товаросупровідні (товаротранспортні) документи повертає перевізнику або декларанту чи уповноваженій ним особі.

Відповідно до п. 3.13 Порядку №1066 після виконання дій, передбачених у пункті 3.12 цього розділу, уповноважена посадова особа митниці призначення невідкладно вносить до ЄАІС відмітку про дату та час прибуття товарів, заявлених у ПД або ЕПД.

Відповідно до п. 3.18 наказу Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1066, при надходженні у митницю призначення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщувалися прохідним транзитом, декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає до митниці призначення примірники ПД або ЕПД (примірники перевізника та митниці призначення) та наявні товаросупровідні (товаротранспортні) документи на товари, транспортні засоби комерційного призначення з відмітками митниці відправлення. Посадові особи митниці призначення виконують митні формальності згідно з пунктами 4.5-4.9 розділу IV цього Порядку.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує ст. 322 МК України, якою передбачено, що товари, які переміщуються через митний кордон України, транспортні засоби комерційного призначення, якими вони переміщуються через митний кордон України, пред`являються у незмінному стані для митного контролю, а документи на ці товари, транспортні засоби подаються митним органам у в місцях на митній території України, встановлених митними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення, не пізніше ніж через гри години після прибуття зазначених товарів у визначене митними органами місце. Особа, яка доставила товари, транспортні засоби комерційного призначення у місце, визначене митними органами, зобов`язана повідомити про це відповідний митний орган у мінімально можливий строк, а в разі прибуття поза робочим часом, встановленим для митного органу, - у мінімально можливий строк після початку роботи цього органу.

Суд зауважує, що аналіз вказаної норми не дає визначення поняттю «пред`явлення товарів» та тому, як повинно відбуватись пред`явлення товарів митному органу, а лише визначено такий обов`язок для декларанта (перевізника).

Також не визначають приписи МК України і того, яким чином посадова особа митною органу може пересвідчитись в тому, що товар пред`явлено, та лише визначено, що товари пред`являються для митного контролю, а документи на ці товари, транспортні засоби подаються митним органам у місцях на митній території України, встановлених митними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення, і особа, яка доставила товари, транспортні засоби комерційного призначення у місце, визначене митними органами, зобов`язана повідомити про це відповідний митний орган (ст. 322 МК України).

Крім того, ч. 4 ст. 200 МК України передбачено, що у місці доставки товари і транспортні засоби пред`являються, а документи на них передаються митному органу у мінімально можливий строк після їх прибуття, а в разі прибуття поза робочим часом, встановленим для митного органу, - у мінімально можливий строк після початку роботи цього органу.

Суд погоджується з доводами позивача, щодо того що проставлення відміток в ЄАІС про «умовне завершення переміщення товарів» 30.06.2022 свідчить про те, що 30.06.2022 у відділ митного оформлення №2 митного поста «Городок» Львівської митниці (митному органу в місці на митній території України, встановленому митним органом для здійснення митного контролю та митного оформлення) було подано документи на ці товари, транспортні засоби, і особа, яка доставляла ці товари у місце, визначене митними органами, повідомила про доставку товару цей митний орган.

Митним законодавством не передбачено, що посадова особа митного органу повинна перевіряти чи пред`явлені товари та особисто при цьому здійснювати огляд цих товарів в зоні митного контролю (в місці доставки).

Крім того слід звернути увагу, що робоче місце позивача знаходиться за персональним комп`ютером, в окремому службовому приміщенні відповідної адмінбудівлі (а не на в`їзді в зону митного контролю (в місці доставки)), куди згідно з пунктом 3.11 Порядку №1066 при надходженні у митницю призначення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщувалися внутрішнім транзитом, декларант, уповноважена ним особа або перевізник подає два примірники витягу з електронної копії попередньої декларації (ПД) або електронної попередньої декларації (Р.ПД) (примірники перевізника та митниці призначення) та наявні товаросупровідні (товаротранспортні) документи на товари, транспортні засоби комерційного призначення з відмітками митниці відправлення.

Також доказів того що, на своєму робочому місці позивач мав доступу до журналу в`їзду/виїзду транспортних засобів в ЗМК ВМО№2 митного поста «Городок» та мав доступ до відео з камер спостереження в`їзду на територію ТОВ ЛK «Захід ресурс» немає, вказані обставини дисциплінарною комісією не досліджувалися.

Водночас позивачем було виконано приписи пунктів 3.12. Порядку №1066.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку №1066 для забезпечення ідентифікації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що помішуються у митний режим транзиту, можуть застосовуватися засоби, передбачені частинами другою і третьою статті 326 Митного кодексу України. Вказана норма є альтернативною.

Пунктом 1.4 Порядку №1066 передбачено, що засоби забезпечення ідентифікації накладаються безпосередньо на вантажний відсік транспортного засобу (ватажне місце) або контейнер, цистерну, інше пристосування, в яких безпосередньо перевозяться товари.

З даного приводу суд враховує доводи позивача про те, що автомобілі, що переміщувались через митний кордон України за митними деклараціями від 30.06.2022 №№UA209180/2022/045977, UA209180/2022/045935, UA209180/2022/045937, UА209180/2022/045948, UA209180/2022/045949, UА209180/2022/045969, UA209180/2022/045971, не переміщувались у вантажних відсіках комерційних транспортних засобів, контейнерах, цистернах на які б посадова особа митниці відправлення на кордоні могла б накласти засоби забезпечення ідентифікації та згідно з інформацією в Єдиній автоматизованій інформаційній системі митних органів ці товари переміщувались без накладення засобів забезпечення ідентифікації (митними органом відправлення на кордоні не накладались на товари засоби забезпечення ідентифікації). Тому, перевірка засобів забезпечення ідентифікації не проводилась. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи /Т.1, арк.спр.226-250; Т.2, арк.спр.1-36/.

Також, слід зазначити, що у випадку необхідності фізично оглянути (ідентифікувати) сам товар в зоні митного контролю (в місці доставки) необхідно здійснити таку форму митного контролю як митний огляд.

Позивачем не здійснювався митний огляд товарів, що оформлялись за вказаними вище ВМД.

Згідно з ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Статтею 320 МК України визначено, що форми та обсяги митного контролю обираються: 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками: та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.

Якщо автоматизованою системою управління ризиками або посадовою особою митного органу за результатами застосування системи управління ризиками не визначено необхідності проведення митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митне оформлення та випуск цих товарів, транспортних засобів здійснюється без проведення їх митного огляду.

Згідно Класифікатор митних формальностей, що можуть бути визначені за результатами застосування системи управління ризиками від 23.04.2013 ідентифікація проводиться лише шляхом митного огляду (код 201-210).

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач покликається на ст. 326 МК України, яка передбачає право використовувати засоби для ідентифікації товарів, що підлягають розмитненню.

Частиною 3 ст. 326 МК України передбачено, що крім засобів, визначених у частині другій цієї статті, для забезпечення ідентифікації токарів, що помішуються у митний режим, можуть використовуватися маркування, у тому числі у вигляді мікро- або інших електронних пристроїв, або серійні номери, проставлені на товарах або їх частинах виробником, інші комерційні способи ідентифікації; експортні (імпортні) сертифікати копії документів, на підставі яких митним органом було здійснено випуск товарів у попередній митний режим і які дають можливість однозначно ідентифікувати товари; інші подібні документи.

Відповідачем у свою чергу не доведено, що наданих декларантом документів не було достатньо для ідентифікації транспортних засобів, ба більше, розмитнення даних транспортних засобів проводилось інспектором Стельмахом П.І.

Позивач діяв з дотриманням вимог Порядку №1066, а тому, висновок відповідача про необхідність застосування до нього дисциплінарного стягнення є помилковим та передчасним.

За таких обставин, доводи сторони позивача є обґрунтованими та свідчать про протиправність прийнятого наказу.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняте без дотримання критеріїв передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема не є обгрунтованим та прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість рішення відповідача, підставність і законність позовних вимог, а тому, позов слід задовольнити повністю.

Судовий збір згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 294 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці від 12.01.2023 №20-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2023.

Суддя Кравців О.Р.