Справа № 380/14514/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Потабенко В.А.

12 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14514/21 пров. № А/857/6222/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 380/14514/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

01.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення з березня 2017 року - січень 2018 року при звільненні з військової служби 11.01.2018р.;

- зобов`язати нарахувати та виплати грошове забезпечення з березня 2017 року - січень 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби - 11.01.2018р.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 30.05.2016р. - 11.01.2018р. при звільненні з військової служби 11.01.2018р.;

- зобов`язати нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення з 30.05.2016 по 11.01.2018;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби 11.01.2018р. одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби 11.01.2018р. грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік;

- зобов`язати нарахувати та виплати грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2017 рік та 2018 рік;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби 11.01.2018р. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки;

- зобов`язати нарахувати та виплати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2017 та 2018 роки;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати при звільненні з військової служби 11.01.2018р. грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно;

- зобов`язати нарахувати та виплати грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби 11.01.2018р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з березня 2017 року - січень 2018 року при звільненні з військової служби 11.01.2018р.

Крім того, суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення з березня 2017 року - січень 2018 року.

Крім того, суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016р. - 11.01.2018р.

Одночасно, суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.05.2016р. - 11.01.2018р.

У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2022р. скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Із змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.07.2017р. №125, видно, що капітана ОСОБА_1 , колишнього помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини (по особовому складу) звільнено за п. б (за станом здоров`я) ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

11.01.2018р. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення - з 12.01.2018.

В даному наказі визначено виплатити ОСОБА_1 , компенсацію за 35 діб невикористаної відпустки за 2018 рік. Грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік не виплачена. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік. Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових потреб, передбачена наказом Міністра Оборони України №260 від 11.06.2008р., не виплачена. Визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (за кожний повний прослужений рік) за 02 календарних роки служби.

З довідки про нараховане грошове забезпечення за період з липня 2017 - січень 2018 року видно, що позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.

Крім того, із довідки про виплату грошових коштів при звільнення видно, що ОСОБА_1 станом на 03.03.2018р. виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 6408,75 грн., компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки - 7476,88 грн., допомогу на оздоровлення - 20294,38 грн.

17.06.2021р. ОСОБА_1 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив провести повний розрахунок по всіх видах грошових виплат, на які має право військовослужбовець при звільненні, однак відповіді на вказану заяву не отримав, як і не отримав відповідного розрахунку про який просив у вказаній заяві.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992р. передбачено, що військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII від 20.12.1991р. (далі - Закон № 2011-XII).

В ст.1-2 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

ч.ч.1-3 ст. 9 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

В п.242 даного Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Військовослужбовець підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини за наявності наступних умов: 1) надходження письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця; 2) здавання військовослужбовцем посади; 3) проведення з військовослужбовцем усіх необхідних розрахунків, крім випадку наявності його згоди на виключення зі списків особового складу військової частини.

п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009р. №438/16454 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до ч.3 п.12.8 Інструкції №170 командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

п.2 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На момент виникнення спірних відносин порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністра Оборони України від 11.06.2008р. № 260 (далі - Інструкція №260, яка була чинна до 20.07.2018р.).

В п.1.2. Інструкції №260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

пп.1.3.4. п. 1.3. Інструкції №260 визначено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

В пп. 37.1.1. п. 37.1., п.37.2. Інструкції №260 передбачено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою.

Особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що перебувають до дня одержання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, визначеного пунктом 10.1 розділу X цієї Інструкції, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці (зі збереженням грошового забезпечення), - до дня закінчення відпустки включно.

При цьому, військовослужбовцям, які не здали до вибуття на лікування або у відпустку справи і не склали обов`язки за посадою, грошове забезпечення виплачується також за період здавання справ і обов`язків за посадою в межах установлених строків, а військовослужбовцям, які не використали до вибуття на лікування щорічну основну відпустку, - і за час відпустки, що надається за їх бажанням у разі звільнення, у порядку, передбаченому пунктами 37.5 і 37.6 цієї Інструкції.

п.37.4. Інструкції №260 передбачає, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, на яких у військову частину надійшов наказ або повідомлення про звільнення з військової служби та які в період здавання справ і обов`язків за посадою в межах установлених строків захворіли, у разі продовження встановлених строків здавання справ і обов`язків за посадою на час перебування військовослужбовців на лікуванні в лікарняному закладі грошове забезпечення також виплачується і за період продовжених строків.

Водночас системний аналіз викладених законодавчих норм свідчить, що закінченням проходження військової служби є день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, про що приймається наказ по стройовій частині.

Отже, до моменту прийняття наказу про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, останній вважається таким, що проходить військову службу.

Крім того відповідно до викладених приписів законодавчих норм, останніми встановлений порядок та строки звільнення з військової служби, подальшого виключення зі списків особового складу військової частини та виплату у зв`язку цим грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 24.03.2017р., в якому останній просив звільнити його з військової служби на підставі п. б ч. 1 ст. 26 Закону України Про військову службу і військовий обов`язок.

Із змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.07.2017р. №125, видно, що капітана ОСОБА_1 , колишнього помічника начальника штабу бригадної артилерійської групи військової частини (по особовому складу) звільнено за п. б (за станом здоров`я) ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

11.01.2018р. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення - з 12.01.2018р.

В даному наказі визначено виплатити ОСОБА_1 , компенсацію за 35 діб невикористаної відпустки за 2018 рік. Грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік не виплачена. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2018 рік. Матеріальна допомога за 2018 рік для вирішення соціально-побутових потреб, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008р., не виплачена. Визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (за кожний повний прослужений рік) за 02 календарних роки служби.

З довідки про нараховане грошове забезпечення за період з липня 2017 - січень 2018 року видно, що позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення.

Крім того, із довідки про виплату грошових коштів при звільнення видно, що ОСОБА_1 станом на 03.03.2018р. виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 6408,75 грн., компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки - 7476,88 грн., допомогу на оздоровлення - 20294,38 грн.

ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

п.1.9 Інструкції №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

п.1.10 Інструкції №260 передбачено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в порушення наведених норм ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини без проведення з ним всіх необхідних розрахунків, зокрема не виплачено грошове забезпечення у період перебування у трудових відносинах з відповідачем , а саме у період з липня 2017р. - січень 2018 року.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду доказів про те, що із позивачем проведений повний розрахунок, з урахуванням виплат передбачених Інструкцією № 260.

Стосовно індексації за спірний період, колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. (ч.3 ст. 9 Закону України № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закону України № 1282-XII).

ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII( далі Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Із змісту ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» видно, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ч. 1ст. 4 Закону України № 1282-XII).

ч.1,ч.2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст. 5 Закону України № 1282-XII).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

В п.1-1, п.4 Порядку №1078 видно, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (п.6 Порядку №1078).

Тобто, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Положеннями Закону «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що питання виплати індексації грошового забезпечення врегульовано в Постановах Верховного Суду від 07.08.2019р. у справі №825/694/17, від 23.10.2019р. у справі №825/1832/17, від 20.11.2019р. у справі №620/1892/19, відповідно до яких, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє права на отримання виплат, на які особа має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Із змісту довідки від 26.11.2021р. про нараховане грошове забезпечення, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 , видно що позивачу у період з 30.05.2016р.- 11.01.2018р індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

ч.ч.1,2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідач не довів правомірність невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.05.2016р.- 11.01.2018р, а відсутність належного фінансування не може бути правовою підставою для невиплати індексації грошового забезпечення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за періоди з 30.05.2016р.-11.08.2018р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військової частини НОМЕР_1 діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 380/14514/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 12.06.2023р.