Справа № 620/3027/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року Чернігів Справа № 620/3027/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЧернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі ТВО його начальника полковника С.Шатило, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача з не розгляду законно заяви позивача від 01.02.2023 та ненадання обґрунтованої відповіді, як того вимагають, зокрема, вимоги ст. 1, 15, 18, 19 Закону України ''Про звернення громадян'', вимоги статті 40 Конституції України з правдивою інформацією;

- зобов`язати відповідача розглянути законно заяву позивача від 01.02.2023 та надати обґрунтовану відповідь, як того вимагають, зокрема, вимоги ст. 1, 15, 18, 19 Закону України ''Про звернення громадян'', вимоги статті 40 Конституції України з правдивою інформацією;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» та статті 40 Конституції України, з огляду на те, що звернення позивача не вирішено по суті та не надано правдивої інформації на звернення позивача. Також вказав, що незаконними діями, бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, заподіяння якої полягає і підтверджується душевними стражданнями, позбавленням можливості в реалізації своїх дій, у приниженні, необхідності постійного звернення до судів за відновленням своїх прав.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити позивачу в їх задоволенні, зважаючи на те, що запитувана інформація, а саме довідка про перевірку житлових умов від 22.05.2020 №195жк, була доведена позивачеві раніше, а тому, враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» заяви з приводу питання, яке вже вирішено по суті раніше не підлягає повторному розгляду. Так, під час розгляду справи № 620/3893/22 спірна довідка була надана позивачу та його представникові, разом із відзивом, що останні підтвердити в судовому засідання особисто. Зважаючи на відсутність порушення прав позивача щодо ненадання інформації, відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач 01.02.2023 звернувся до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, в якій просив надати довідку про перевірку житлових умов, складену в травні 2020 року та надати інформацію про причини її відсутності в особовій справі станом на 27.10.2021 під час ознайомлення з матеріалами квартирної справи, а також надати опис квартирної справи станом на даний час (а.с. 4).

Зважаючи на неотримання відповіді на звернення від 01.02.2023 позивач звернувся із заявою від 10.03.2023, в якій просив повідомити про розгляд його заяви від 01.02.2023 (а.с. 5).

Відповідачем надано ОСОБА_1 відповідь від 28.02.2023 №525, якою повідомлено про право на ознайомлення із матеріалами житлової справи, задля чого запропоновано звернутися до голови житлової комісії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо визначення часу та місця ознайомлення (а.с. 6).

13.03.2023 листом №657 відповідач повідомив ОСОБА_1 про розгляд заяви від 01.02.2023 та направлення її на адресу заявника у встановленому порядку (а.с. 7).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідно до статті 8 Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Статтею 15 Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Своєю чергою положення статті 19 Закону визначають, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно із частиною першою статті 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Із наданої відповіді від 28.02.2023 на заяву ОСОБА_1 від 01.02.2023 вбачається, що відповідач роз`яснив заявникові про його право на ознайомлення з матеріалами житлової справи останнього, для чого він має звернутися до голови житлової комісії.

Водночас, зі змісту звернення позивача можна дійти висновку, що останній просив надати інші відомості та інформацію.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на вимоги статті 8 Закону, в частині повторного розгляду заяви, в той час як вже була надана відповідь по суті поставленого питання раніше, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належного підтвердження цьому, позаяк копія листа від 25.05.2020 №196жк не підтверджує реальне направлення останнього на адресу позивача разом із додатками, вказаними в ньому. Водночас, і посилання на рішення суду як підтвердження направлення спірної довідки від 22.05.2020 №195жк разом із відзивом під час судового розгляду справи №620/3893/22 також не підтверджує цього факту.

Суд також звертає увагу і на те, що звернення ОСОБА_1 окрім довідки містило вимогу надати інформацію щодо відсутності такої довідки станом на 28.10.2021 в його житловій справі, а також надати опис справи станом на даний час. Втім таких даних відповідь Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не містить.

Відповідно до статті 8 Закону, на яку посилається відповідач, у разі якщо останній вважав звернення ОСОБА_1 таким, що розглянуто по суті раніше, то керівник органу повинен був припинити розгляд такого звернення, про що повідомити заявника.

Водночас, зважаючи на положення ч. 3 ст. 7 Закону, в разі, якщо питання, порушені в одержаному зверненні не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Однак, відповідь містить лише роз`яснення необхідності звернутися до голови житлової комісії, що не передбачено Законом України «Про звернення громадян».

Таким чином, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 щодо неналежного розгляду звернення останнього.

У той же час, суд вказує, що на обґрунтування своєї позиції стосовно наданої відповідачем неправдивої інформації, позивач не надає жодних належних, допустимих та достовірних доказів, а зважаючи на те, що звернення не було розглянуто по суті, то питання правдивості наданої інформації є передчасним.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вказує про таке.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами пункту 9 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Зважаючи на відсутність доказів, якими б позивач обґрунтовував факт наявності будь-яких втрат немайнового характеру, зумовлених моральними чи фізичними стражданнями або іншими негативними проявами, що свідчили б про наявність моральної шкоди, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі ТВО його начальника полковника С.Шатило про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.02.2023.

Зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2023 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 68, м. Чернігів, 14013, .

Дата складення повного рішення суду - 12.06.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб