Справа № 380/8648/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8648/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про скасування постанови про арешт коштів боржника, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить скасувати постанову відповідача про арешт коштів боржника від 13.04.2023 року у ВП №69947644.

Посилається на те, що постановою інспектора з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Олійник В.М. про накладення адміністративного стягнення серії РАП №634739051 від 09.06.2022 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300,00 грн. Вказав, що 22.09.2022 року позивач добровільно виконав вимоги постанови, про що листами від 29.12.2022 року та від 13.04.2023 року повідомляв виконавця. Незважаючи на викладене, постановою відповідача від 29.09.2022 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови серії РАП №634739051 від 09.06.2022 року, а 13.04.2023 року накладено арешт на кошти боржника. Вважає, що позивач у добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження, виконав виконавчий документ, а, отже, на його думку, спірна постанова відповідача про арешт коштів боржника від 13.04.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно інформації, викладеної у постанові по справі про адміністративне правопорушення, 27.07.2022 року така набрала законної сили. Відповідно з цього часу позивач мав 30 днів для добровільного виконання (до 27.08.2022 року), після чого постанова підлягає примусовому виконанню. Зазначив, що згідно ч.2 ст.308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу. Тому, вказав, що оплата позивачем 300,00 грн не може розцінюватись як виконання постанови, оскільки сплачено лише половину штрафу. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Постановою департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про накладення адміністративного стягнення серії РАП №634739051 від 09.06.2022 року позивача, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300,00 грн.

На зворотньому боці цієї постанови вказано, що 17.07.2022 року така набрала законної сили; строк пред`явлення постанови до примусового виконання 28.10.2022 року.

22.09.2022 року позивач сплатив адміністративний штраф у розмірі 300,00 грн.

27.09.2022 року на адресу приватного виконавця надійшла заява департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 20.09.2022 року №3701-6843 про прийняття до примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії РАП №634739051 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600,00 грн.

29.09.2022 року постановою відповідача ВП №69947644 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу.

Листами від 22.12.2022 року та 13.04.2023 року позивач повідомив відповідача про виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення до відкриття виконавчого провадження, на підтвердження чого долучив квитанцію від 22.09.2022 року про сплату штрафу у розмірі 300,00 грн.

13.04.2023 року постановою відповідача ВП №69947644 накладено арешт на кошти боржника (позивача у справі).

Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (ч.10 ст.56 Закону №1404-VIII).

Щодо постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ч.2 ст.291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) визначений у ст.300-1 КУпАП.

Згідно ч.2 цієї статті, у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Таким чином, з аналізу наведених положень слідує висновок, що протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення серії РАП №634739051 від 09.06.2022 року, а саме з 27.07.2022 року, позивач мав сплатити штраф у розмірі 300,00 грн за скоєне правопорушення (ч.1 ст.152-1 КУпАП порушення правил паркування). У зв`язку із тим, що штраф не був сплачений у встановлений строк, вищевказана постанова була надіслана для примусового виконання відповідачеві.

Водночас у Законі №1400-VIII початок примусового виконання рішення визначається ст.26, відповідно до ч.1 якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За змістом цієї норми слідує, що початок примусового виконання рішення починається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі №160/4481/20.

Втім, як підтверджено матеріалами справи та й не заперечується сторонами, позивач сплатив штраф 22.09.2022 року, тобто до початку примусового виконання рішення 29.09.2022 року, а тому ще не настав визначений ч.2 ст.308 КУпАП момент, з якого у правопорушника настав обов`язок сплачувати подвійний розмір штрафу.

Суд враховує, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону №1404-VІІІ, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Таким чином виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Однак у спірних правовідносинах відповідачем не дотримано цього критерію, внаслідок чого суд вважає, що спірна постанова про арешт коштів боржника від 13.04.2023 року у ВП №69947644 є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд не враховує доводи позивача про те, що відповідачем проводиться виконання постанови, давність виконання якої закінчилась, адже такі не стосуються спірних правовідносин, а стосуються порядку вчинення дій виконавцем в частині відкриття виконавчого провадження, що, в свою чергу, не є предметом судового оскарження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлену вимогу про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 3750,00 грн.

Так, компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом п.1 ч.3, ч.4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої

Згідно ч.ч.4, 5 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.6, 7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом ч.ч.7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд встановив, що 21.04.2023 року між позивачем та адвокатом Войціховським Андрієм Богдановичем укладено договір №01/21.04.2023 про надання правової допомоги та представництво інтересів.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав такі докази: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №447 від 15.04.2010 року та акт приймання виконаних робіт від 18.05.2023 року.

Відповідно до акта виконаних робіт від 18.05.2023 року, клієнту надано такі послуги: складання позовної заяви (2 год) 1500,00 грн; складання додаткових пояснень (2 год) 1500,00 грн; складання заяви про відшкодування судових витрат (1 год) 750,00 грн.

При цьому, як вже неодноразово зазначалось Верховним Судом у своїх постановах, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач і сам є адвокатом, який, станом на момент розгляду цієї справи, здійснює адвокатську діяльність.

Така послуга, як «складання додаткових пояснень 2 год 1500,00 грн» здійснюється на власний розсуд особи, яка надає правничу допомогу, та не є обов`язковою.

Також суд звертає увагу, що позивач фактично не отримував послуг адвоката стосовно представництва його інтересів під час розгляду справи по суті у Львівському окружному адміністративному суді, оскільки у справі усі документи підписувались та подавались виключно позивачем, згадка про його адвоката міститься лише у вступній частині позовної заяви; крім того, додано його свідоцтво та акт виконаних робіт. До того ж, представник позивача не приймав участь у судовому засіданні, адже така розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем документально та нормативно не обґрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги, а суд, у свою чергу, не встановив їхньої дійсності та необхідності, тому судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3750,00 грн є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Подібне правозастосування міститься у постанові Верховного Суду від 13.05.2022 року у справі №320/11366/20.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про арешт коштів боржника ВП №69947644 від 13.04.2023 року.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім гривень) 88 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.