Справа № 620/8119/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8119/22 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призначення та нарахування з 26.10.2022 пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2014-2016 роки;

- зобов`язати відповідача з 26.10.2022 призначити та розрахувати ОСОБА_1 пенсію, відповідно до частин 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019, 2020, 2021 роки, та виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що обчислення відповідачем пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014-2016 роки при переведенні її на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 є протиправним, оскільки в даному випадку мало місце призначення пенсії за іншим Законом. Зокрема, до 26.10.2022 позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". За наведених обставин, при призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має застосовуватись показник середньої заробітної плати за 2019-2021 роки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року позов задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення та нарахування з 26.10.2022 ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2014-2016 роки;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 26.10.2022 призначити та розрахувати ОСОБА_1 пенсію, відповідно до частин 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019, 2020, 2021 роки, та виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням щодо задоволення позовних вимог відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом не було враховано, що оскільки Позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», то подальше її призначення за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є переведенням на інший вид пенсії, а не призначення нової. Наголошує, що за чинного правового регулювання застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою за призначенням пенсії за віком, за 2014-2016 роки, є правомірним.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 2 статті 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на перебування членів колегії у відпустці та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області. У період з 18.09.2010 по 25.10.2022 позивач отримувала пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". З 26.10.2022 позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

26.10.2022 позивач звернулася до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою від про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 16). У вказаній заяві позивач зазначила про обчислення призначеної їй пенсії із застосуванням підвищення середньої заробітної плати по країні за 2019-2021 роки, оскільки пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" була призначена вперше.

Рішенням №20 від 02.11.2022 позивача переведено на інший вид пенсії (а.с. 17), при розрахунку пенсії застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки (а.с. 25).

Вважаючи вказані дії ГУПФУ в Чернігівській області протиправними, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», то подальше призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є не переведенням з одного виду пенсії на інший, а саме призначенням пенсії. Відтак, за висновками суду, відповідачем протиправно застосовано інший ніж за 2019-2021 роки показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою за призначенням пенсії за віком.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону закріплено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону передбачають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

За правилами ч. 2 ст. 40 Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно п. 13 розд. XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність", та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону, а також видатки на індексацію зазначених пенсій фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Оцінюючи твердження суду першої інстанції про те, що у межах спірних правовідносин мало місце призначення нової пенсії, а не переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, а відтак обрахований ГУ ПФ в Чернігівській області показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки є необґрунтованим, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно абз. до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017, однак застосовується з 01.10.2017, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно абз. 1 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону врегульовано питання перерахунку призначених до 01.10.2017 пенсій за Законом, який здійснюється органами Пенсійного фонду України самостійно.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 п. 4-7 Прикінцевих положень Закону особам, пенсії яким призначені відповідно до Закону України "Про державну службу", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Отже, приписами п. 4-7 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017, однак застосовується з 01.10.2017, прямо передбачено, що у випадку зміни умов призначення пенсії із Закону України "Про державну службу" на Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" матиме місце переведення пенсії, а не призначення нової. Крім того, у цій нормі міститься імперативний припис про те, що перерахунок у випадку такого переведення повинен здійснюватися на підставі п. 4-3 Прикінцевих положень Закону за умови, що пенсію було призначено до 01.10.2017.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач до 26.10.2022 отримувала пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", який передбачав інші підстави і порядок призначення пенсій, а тому у межах спірних правовідносин мало місце звернення за призначенням іншої пенсії, а не переведення на неї, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідні доводи позивача спростовуються наведеним вище приписами Закону, які застосовуються з 01.10.2017. Указане, поряд з іншим, дає підстави стверджувати, що зазначення позивачу заяві від 26.10.2022 бажання звернутися за призначенням пенсії, а не переведенням на її інший вид, не спростовує правильності позиції органу Пенсійного фонду України, що у межах цього спору мало місце переведення на інший вид пенсії.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, положеннями ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Приписи ст. ст. 26-28 Закону у редакції, яка була чинною станом на 18.09.2010, передбачали, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років. Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, і нормами Закону України "Про державну службу", і положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" були передбачені одній й ті ж самі підстави для призначення пенсії за віком. При цьому, на переконання судової колегії, відмінність способу і порядку обрахунку розміру пенсії не може мати наслідком висновок про те, що пенсія за віком була призначена позивачу в перше саме з 26.10.2022, адже і за Законом України "Про державну службу" позивачу з 18.09.2010 була призначена також пенсія за віком.

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів доходить висновку, що позивач з 26.10.2022 було переведено на той самий вид пенсії (за віком), хоча й за нормами іншого закону.

Отже, оскільки мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, то колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги про те, що показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.11.2022 у справі № 560/4589/21, яка прийнята пізніше постанови від 19.01.2022 у справі 528/639/17.

Посилання позивач на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах за 2017-2021 роки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом апеляційної інстанції застосовується саме остання позиція Верховного Суду, яка викладена в постанові 29.11.2022 у справі № 560/4589/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки у межах спірних правовідносин мало місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення нової пенсії, то ГУ ПФ в Чернігівській області при її розрахунку правильно застосував середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислену як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, а також враховуючи останню правову позицію Верховного Суду, яку враховує судова колегія відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга Пенсійного фонду підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій у цій справі - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан