Справа № 540/4402/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/4402/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення сум витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі

В С Т А Н О В И В :

До Херсонського окружного адміністративного суду 18.08.2021 надійшла позовна Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення сум витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 82202,37 грн, оскільки відповідач був відрахований від вищого навчального закладу через академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу Інституту 29.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між Міністерством Оборони України в особі Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - контракт), який набрав чинності з 28.07.2017 відповідно до наказу начальника Інституту від 01.09.2017 № 19-РС. Відповідач відрахований з навчання наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 26.07.2021 № 1022 через академічну неуспішність та виключений зі списків особового складу наказом начальника Інституту від 29.07.2021 № 143. Зазначеним наказом відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті у сумі 82202,37 грн та надано 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, пов`язаних із навчанням.

З покликанням на положення ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служку», у позові вказано, що відповідач був відрахований з Інституту через академічну неуспішність та зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України в особі Інституту витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

29.07.2021 відповідачу було вручене повідомлення про зобов`язання останнього відшкодувати витрати на навчання, однак відповідач відмовився від добровільного відшкодування Міністерству оборони України в особі Інституту витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у сумі 82202,37 грн.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду Хом`якової В.В. повернуто позовну заяву Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення сум витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі разом з доданими документами повернути позивачу та повернуто Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» () з Державного бюджету України сплачений відповідно до платіжного доручення № 113 від 06.08.2021 судовий збір у сумі 2094 (дві тисячі дев`яносто чотири) грн 40 коп., та сплачений відповідно до платіжного доручення № 554 від 06.08.2021 судовий збір у сумі 175 (сто сімдесят п`ять) грн 60 коп.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021 скасовано ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року про повернення позовної заяви, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С. від 25.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України.

23.02.2022 року від відповідача до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов відзиву на позовну заяву, в якому вказано, що ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані, а тому, на його думку, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідач зазначає, що він має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується копією рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 18 березня 2008 року по справі № 2-193/08. Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 18 березня 2008 року по справі № 2-193/08 задоволено позов Каланчацької районної державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. М. Горького Каланчацького району Херсонської області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Смотрич Кам`янець-Подільського району Хмельницької області відносно їх неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Призначено опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительку с. М. Горького Каланчацького району Херсонської області над неповнолітніми дітьми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З покликанням на положення ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст.4, ст.8, ч.1 ст.9, ст.39-1 Закону України «Про забезпечення організаційноправових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», відповідач зазначає, що аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє стверджувати, що відповідач, який відноситься до осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, наділений правом на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів, а також звільнений від плати за навчання та утримання в них.

Відповідач вважає, що враховуючи, що Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є навчальним закладом державної форми власності, а приписи Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» щодо звільнення від плати за навчання та утримання дітей, позбавлених батьківського піклування у такому навчальному закладі (та, як наслідок - звільнення вказаних осіб від її відшкодування) та повного державного забезпечення таких осіб в державних і комунальних навчальних закладах, мають імперативний характер, ОСОБА_1 вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача, який відноситься до осіб із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, фактичних витрат на підготовку в розмірі 82202,37 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що кошти у якості оплати часу служби військовослужбовця не є витратами із навчання, а належать до видатків у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, а відтак, виплачене грошове забезпечення за реальний пройдений період військової служби не підлягає поверненню.

Таким чином, відповідач вважає, що винагорода за службу військовослужбовця підпадає під охорону за режимом статті 43 Конституції України і не підлягає поверненню за жодних умов, адже грошове забезпечення є правовим аналогом заробітної плати.

Враховуючи викладене, відповідач зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у позивача в частині суми грошового забезпечення, яке відповідно до Розрахунку фактичних видатків державного бюджету по КЕКВ-2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» які підлягають відшкодуванню відповідачем за період навчання (військової служби) з 28.07.2017 по 29.07.2021.

На думку ОСОБА_1 позивач помилково вважає, що отримане відповідачем під час навчання грошове забезпечення слід вважати таким, що входить до складу витрат, які відповідач має компенсувати замовникові його навчання у разі небажання продовжувати навчання.

Як вказано у відзиві, у законах України є відсутніми умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, у тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення з військової служби, навіть з підстав притягнення до відповідальності за тяжкі злочини, у зв`язку із чим умови Порядку № 964, Наказу № 419 є такими, що мають дискримінаційні ознаки, а також такими, що не відповідають нормам вищою юридичної сили - частині третій статті 17, статтям 22, 41, 43 Конституції України, статті 25 Закону № 2232-XII, статті 16 Закону № 1934-XII, статтям 2, 9 Закону № 2011-XII. Оскільки грошове забезпечення військовослужбовця, за своїм змістом, є винагородою за державну службу особливого характеру, відповідач вважає, що виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця.

З аналізу вищенаведених норм права, ОСОБА_1 дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з колишнього курсанта витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання, як особі, яка перебувала на публічній службі, у частині відшкодування сум грошового забезпечення у розмірі 31365,92 грн, оскільки суми грошового забезпечення військовослужбовця не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі.

Оскільки навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання під час навчання завдань військової служби, грошове забезпечення військовослужбовця не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, виплаченими за період військової служби. Таким чином, отримане військовослужбовцем у встановленому порядку грошове забезпечення не підлягає відшкодуванню (поверненню), у тому числі із встановленням такого правила пунктом 13 Порядку № 260. Стягнення з відповідача відшкодування сум грошового забезпечення, виплаченого за час військової служби, відповідач вважає порушенням мінімальних державних гарантій в оплаті праці, втручанням не на підставі закону у конвенційне право на мирне володіння майном, яке не ґрунтується на законі. Суми виплаченого грошового забезпечення, як витрати держави на соціальне забезпечення військовослужбовця, у розглянутому випадку не можна вважати майновою шкодою, завданою майну юридичної особи в розумінні статті 1166 ЦК України.

Крім того, у відзиві зазначено, що Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є неналежним позивачем по справі.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією рф.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.03.2023 справу №540/4402/21 передано для розгляду головуючому судді Скупінській О.В.

Суддя зазначає, що матеріалів справи №540/4402/21 у паперовому вигляді головуючому по справі не передано.

Ухвалою від 04.04.2023 прийнято до провадження справу № 540/4402/21 за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення сум витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі та залишено без руху позовну заяву з наданням строку на усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви з зазначенням повної адреси відповідача.

11.04.2023 до суду надійшло клопотання (вх..№ЕС/3295/23) позивача в якому він на виконання вимог ухвали зазначає повну адресу ОСОБА_1 як: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 13.04.2023 продовжено розгляд справи №540/4402/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Копію ухвали суду від 13.04.2023 отримано відповідачем 13.04.2023.

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та обставини.

Між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового начального підрозділу вищого начального закладу, який набув чинності з 28.07.2017 року (а.с. 9-10, 70-72).

Пунктом 1 даного контракту, зокрема, визначено, що курсант матрос ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом ректора Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 28.07.2017 №1326 відповідно до вимог спільного наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 13 березня 2017 року № 316ДСК/2-дск «Про організацію прийому в 2017 році слухачів, курсантів та студентів на навчання до вищих навчальних закладів для підготовки військових фахівців з вищою освітою», Правил прийому до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у 2017 році та рішення відбіркової комісії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (протокол від 28.07.2017 № 1, відповідача зараховано на навчання до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на 1-й курс за денною формою навчання на 2017-2018 навчальний рік за ступенем вищої освіти бакалавра за державним замовленням для Збройних Сил України (а.с.7, 68).

Судом встановлено, що наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 28.07.2017 року №157 ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєно військове звання «матрос» (а.с.8, 69).

На підставі наказу ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 26.07.2021 року № 1022 ОСОБА_1 відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 наказу Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490 «Про затвердження Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України» відраховано за академічну неуспішність (а.с.10, 73).

Наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 29.07.2021 №143 відповідачу оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 82202 гривень 37 копійок (грошове забезпечення 31365 гривень 92 копійок, продовольче забезпечення 24001 гривень 74 копійок, речове забезпечення 23068 гривень 60 копійок, забезпечення тимчасового розміщення (проживання) за час навчання 3578 гривень 83 копійки, медичне забезпечення (санаторно-курортним лікуванням не забезпечувався) 187 гривень 28 копійок) (а.с.11, 74).

Відповідно до довідки - розрахунку щодо вартості виплаченого грошового забезпечення, що підлягає відшкодуванню за період навчання з серпня 2017 року по серпень 2021 року відшкодуванню підлягають витрати у сумі 31365,92 грн (а.с.11, 75).

Згідно довідки-розрахунку №136 використаних коштів на харчування за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відшкодуванню підлягають витрати у сумі 24001,74 грн (а.с.76).

Відповідно до довідки розрахунку №81 від 28.07.2021 відшкодуванню підлягають витрати на речове забезпечення у сумі 23068,60 грн (а.с.12, 77).

Згідно довідки начальника медичної служби начальника медичного пункту Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відшкодуванню підлягають витрати на медичне забезпечення (санаторно-курортним лікуванням не забезпечувався) у сумі 187,28 грн (а.с.78).

Також, відповідно до довідки-розрахунку №25 використаних коштів з тимчасового розміщення (проживання) за час навчання у Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрати на забезпечення тимчасового розміщення (проживання) за час навчання склали 3578,83 грн (а.с.12, 79).

Копію повідомлення відшкодування за час навчання в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 82202 гривень 37 копійок відповідач отримав 29.07.2021 (а.с.13, 80).

Доказів відшкодування відповідачем коштів, які витрачені на навчання в зазначеному навчальному закладі, відповідачем до суду не надано та під час з`ясування всіх обставин справи судом не встановлено.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Правовідносини, які виникли між сторонами регламентовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон України № 2232-ХІІ), та Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на дату укладення між позивачем та відповідачем контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового начального підрозділу вищого начального закладу, який набув чинності з 28.07.2017 року) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на дату відрахування відповідача за академічну неуспішність) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок № 964).

Відповідно до п.2 цього Порядку, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки

Так, згідно з пунктом 3 Порядку №964, відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки

За приписами пункту 4 Порядку №964, розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", - за весь період навчання.

При цьому, пунктом 7 Порядку №964 визначено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до п.8 Порядку №964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

На виконання вказаного пункту 3 Порядку № 964, був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130; далі - Порядок N 419).

Пунктом 2.1 зазначеного Порядку №419 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на:

грошове забезпечення;

продовольче забезпечення;

речове забезпечення;

медичне забезпечення;

перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад;

оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно до пункту 2.1.1 Порядку № 419 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

З аналізу правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом, на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України і контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні подібних правовідносин застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі №607/3693/17, у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 320/7233/19, від 16 жовтня 2020 року №1.380.2019.002683.

Разом з цим суд звертає увагу, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі невиконання умов контакту Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався в ряді справ.

У справі Chitos проти Греції (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав: заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі Lazaridis проти Греції (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 Євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі Yanask проти Туреччини (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Нормами Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок розрахунку) закріплено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Так, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів, зокрема з урахуванням витрат на грошове забезпечення; на продовольче забезпечення; на речове забезпечення; на медичне забезпечення; на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Порядку розрахунку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

До спожитих курсантом вищого навчального закладу комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія (підпункти 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 пункту 2.1 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у сумі розмірі 82202,37 грн, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами, доданими до матеріалів адміністративного позову. Із розрахунком зазначеної суми відповідач був ознайомлений та не погодився.

При цьому, доказів оскарження встановленої позивачем суми до відшкодування позивачем не надано.

Разом з цим, як стверджує відповідач, він має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Так, судом встановлено, що рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 18 березня 2008 року по справі № 2-193/08 задоволено позов Каланчацької районної державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав; позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. М. Горького Каланчацького району Херсонської області та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Смотрич Кам`янець-Подільського району Хмельницької області відносно їх неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; призначено опікуном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительку с. М. Горького Каланчацького району Херсонської області над неповнолітніми дітьми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, визначає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», який є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Приписами статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування;

Станом на дату отримання відповідачем статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_1 не виповнилося 18 років.

Станом на дату відрахування відповідача за академічну неуспішність з Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» ОСОБА_1 не виповнилося 23 роки.

Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач відносився до осіб із числа, позбавлених батьківського піклування.

В силу приписів статті 4 та статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою; держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа; право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів; вартість повного державного забезпечення у грошовому еквіваленті для дітей віком від народження до трьох років, від трьох до семи років, від семи до десяти років, від десяти до чотирнадцяти років, від чотирнадцяти до вісімнадцяти років та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до двадцяти трьох років визначається відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум».

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» витрати на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у сім`ях опікунів, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, у державних закладах фінансуються з державного, обласних бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, інших джерел, не заборонених законодавством.

Положеннями статті 39-1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи із їх числа звільняються від плати за навчання в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів.

Аналіз наведених законодавчих приписів дозволяє стверджувати, що відповідач, який відноситься до осіб із числа дітей, позбавлених батьківського піклування наділений правом на повне державне забезпечення в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів, а також звільнений від плати за навчання в них.

Зміст Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» не дає підстави для висновку про нерозповсюдження визначених ним державних гарантій на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в разі їх навчання на підставі договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства Оборони України.

Враховуючи, що Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є навчальним закладом державної форми власності, а приписи Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» щодо звільнення від плати за навчання дітей, позбавлених батьківського піклування у такому навчальному закладі (та, як наслідок - звільнення вказаних осіб від її відшкодування) та повного державного забезпечення таких осіб в державних і комунальних навчальних закладах, мають імперативний характер, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача, який відноситься до осіб із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, фактичних витрат на підготовку в розмірі 82202,37 грн.

При розгляді даної адміністративної справи суд також враховує, що пунктом 1 контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового начального підрозділу вищого начального закладу, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія та ОСОБА_1 , який набув чинності з 28.07.2017 року було визначено, що курсант матрос ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Тобто, умовами контракту не було передбачено обов`язок відповідача відшкодовувати витрати у разі невиконання освітньої програми.

Станом на дату укладення вищевказаного контракту, частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Тобто, станом на дату укладення вищевказаного контракту приписи вищевказаної статті також не передбачали обов`язок відповідача відшкодовувати витрати у разі невиконання освітньої програми.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позовк Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 82202,37 грн необхідно відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративний позов Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 82202,37 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасники справи:

Позивач Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (65029, м. Одеса, вул. Дідріхсона, 8, );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.