Справа № 380/6158/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6158/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Бабій І.М.,

представника відповідача Івасечко Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Львівської митниці , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Костюшка, 1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ В.о. начальника Львівської митниці А.Кузніка від 10.03.2023 №110-дс Про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Висновки дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку обґрунтовуються безпідставним застосуванням пільг в оподаткуванні, передбачених Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану від 24.03.2022 №2142 (далі - Закон №2142-ІХ), а також інших нормативно-правових актів у сфері регулювання митних правовідносин. Так, нормами Закону України №2142-ІХ передбачено тимчасове з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільнення від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту. Вказаний закон набрав чинності 05.04.2022.

21.06.2022 Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування від 21.06.2022 №2325-ІХ виключено підпункти 69.24, 69.25 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, у пункті 9-11 розділу ХХІ Прикінцеві та перехідні положення Митного кодексу України у підпункті 1 абзаци 1 4. Вказані зміни почали діяти з 00:00 годин 01.07.2022, а відтак норми Закону №2142-ІХ щодо пільгового розмитнення та оподаткування легкових автомобілів з 00:00 годин 01.07.2022 не застосовуються.

Позивач за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 здійснив митне оформлення товару Автомобіль легковий, що був у використанні, 1 шт, марка: Mercedes-Benz модель: Sprinter, номер кузова: НОМЕР_2 , потужність двигуна : -80 KW, дата першої реєстрації: -10.10.2006, календарний рік виготовлення: 2006, модельний рік виготовлення:- 2006, тип двигуна: Дизельний робочий об`єм двигуна: 2148 см3, призначений для перевезення пасажирів загальна кількість місць: 9. Вказаний товар був пропущений на митну територію України на підставі оформленої раніше попередньої митної декларації. Митне оформлення зазначеного автомобіля здійснене із звільненням від оподаткування митними платежами (код пільги 311) на підставі норм Закону №2142-ІХ.

Позивач наголошує, що застосовуючи звільнення від оподаткування до вказаного легкового автомобіля він діяв правомірно, оскільки декларант у період дії Закону №2142-IX (30.06.2022) подав до митного оформлення попередню митну декларацію, яка після прийняття до оформлення, зареєстрована за відповідним номером та за якою здійснено митне оформлення товару, що ввозився на митну територію України, зі звільненням від оподаткування ввізним митом, що відповідає умовам вказаного Закону. Тобто позивач застосував Закон, чинний на час здійснення митного оформлення вказаного товару, що відповідає статті 3 МК України.

На думку позивача, датою виникнення податкових зобов`язань зі сплати ПДВ відповідно до пункту 187.8 статті 187 та акцизного податку відповідно до пункту 216.4 статті 216 Податкового кодексу України є дата подання контролюючому органу митної декларації для митного оформлення. Згідно з інформацією в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби товар, що оформлявся електронною митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770, пропущений на митну територію України 30.06.2022. Саме 30.06.2022 розпочалося митне оформлення товару, яке завершилося 01.07.2022, у зв`язку з затримкою, зумовленою поданням декларантом додаткових документів.

Факт завершення митного оформлення товару 01.07.2022, не позбавляє платника податків права на використання податкової пільги під час здійснення митного оформлення вказаного товару, яке розпочалось 30.06.2022, коли ще були чинні пільги, встановлені Законом України №2142-IX.

Зазначає, що при здійсненні митного оформлення товару за вказаною декларацією позивач керувався нормами Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція, дата набрання чинності для України: 15.09.2011), а тому не встановив підстав для відмови у митному оформленні товару.

Позивач акцентує увагу на тому, що в оскарженому наказі про застосування дисциплінарного стягнення помилково зазначено, що саме він подав електронну митну декларацію від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770. Таке твердження не відповідає дійсності, адже вказану електронну митну декларацію подав декларант, а не інспектор відділу митного оформлення №2 митного поста Городок Львівської митниці.

Також позивач звертає увагу на те, що його робоче місце знаходиться за персональним комп`ютером в окремому службовому приміщенні на 2 поверсі адмінбудівлі (а не при в`їзді в зону митного контролю). На своєму робочому місці позивач не має доступу до журналу в`їзду/виїзду транспортних засобів в ЗМК ВМО №2 митного поста Городок та не має доступу до відео з камер спостереження в`їзду на територію ТзОВ ЛК Захід ресурс, на які посилається відповідач, обґрунтовуючи протиправність дій позивача.

Крім того, позивач вважає, що дисциплінарною комісією не враховано обов`язок тлумачити сумніви щодо наявності в діях державного службовця дисциплінарного проступку на його користь, а також не враховано відсутність вини позивача в інкримінованому порушенні, зокрема в діях позивача відсутня вина, з огляду на нероз`яснення ні Львівською митницею, ні Державною митною службою України положень закону.

Вказані обставини відповідач не врахував, у зв`язку з чим безпідставно наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

21.04.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач здійснював митні формальності за митною декларацією, якою оформлено товар, що перетнув митний кордон України 01.07.2022, а тому протиправно застосував до нього податкову пільгу, передбачену Законом №2142 ХІ. Так, головним державним інспектором ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем під час митного оформлення та внесення інформації до ЄАІС про прибуття транспортного засобу, оформленого за митною декларацією від 30.06.2022 UA209180/2022/045770, внесені неправдиві відомості, які не відповідають фактичним даним прибуття цього транспортного засобу в ЗМК, що підтверджується перепусткою, журналом в`їзду/ виїзду в ЗМК ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці та відео з камер спостереження в`їзду на територію ТзОВ логістична компанія Захід ресурс, чим порушив вимоги пункту 3.12 та 3.13 розділу ІІІ Наказу МФУ від 09.10.2012 №1066 Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень, оскільки митна декларація від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 подана з порушенням пункту 1 статті 263 МКУ, головний державний інспектор ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці Качур Генріх Борисович порушив вимоги пункту 3 частини 11 статті 264 МКУ, пункту 4.4, 4.5, 4.9 розділу IV Наказу МФУ від 30.05.2012 №631 Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа та пункту 2 частини 1 статті 292 Митного кодексу України.

Вказані дії призвели до надання преференції за кодом пільги 311, передбаченої Законом України від 24.03.2022 № 2142-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану та, як наслідок, до неправомірного звільнення від сплати митних платежів на суму 187737,20 грн.

Зазначене стало підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача, і відповідно до притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також відповідач розмежовує 2 види попередніх митних декларацій (далі ПМД). Так, положеннями пункту 3.15 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 встановлені різні правила заповнення ПМД в залежності від її виду, а саме: (1) при заповненні ПМД, яка містить усю необхідну для випуску товарів інформацію, МД, заповненої у звичайному порядку, додаткової декларації до таких декларацій вносяться всі передбачені цим Порядком відомості, необхідні для застосування відповідного митного режиму; (2) під час заповнення ПМД, що містить відомості, необхідні для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення (далі - попередня МД для ввезення), періодичної МД, тимчасової МД до таких декларацій вносяться наявні у Декларанта відомості, необхідні для застосування відповідного типу декларації.

Відповідач наголошує, що у спірному випадку позивач здійснив митне оформлення за ПМД типу ЕЕ, згідно з класифікатором типів декларацій - ПМД, яка містить лише відомості, які є достатні для ввезення товарів на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення. Відповідно до частини 2 статті 194 МК України такий вид ПМД є попереднім повідомленням про намір ввезти товари на митну територію України, яке здійснюється шляхом її надання митному органу, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення. З огляду на це, згідно з частиною 13 статті 259 МК України, для випуску товарів у відповідний митний режим подається додаткова митна декларація (надалі - ДМД). Таким чином, подача ДМП до ПМД, яка подається для поміщення товару у відповідний митний режим (наприклад, імпорту) до митного органу відбувається після доставлення до такого митного органу з огляду також на положення МК України щодо вимог до завершення митного режиму транзиту (внутрішнього транзиту).

Листом від 30.06.2022 № 10/10-01/7/162 Держмитслужба повідомила територіальні органи Держмитслужби, що 30 червня 2022 року в газеті Голос України від 30.06.2022 № 135 (7885) опубліковано Закон України від 21 червня 2022 року № 2325-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування (далі - Закон № 2325). Згідно з пунктом 1 розділу II Закону № 2325 згаданий Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзацу третього пункту 2 розділу І (щодо виключення підпунктів 69.24, 69.25 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України) та абзацу сьомого підпункту 1 пункту 2 розділу II (щодо виключення абзаців першого, третього і четвертого підпункту 1 пункту 911 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення Митного кодексу України) згаданого Закону, які набирають чинності з 1 липня 2022 року. Отже, Закон № 2325 набирає чинності з 00 годин 01 липня 2022 року.

Час прибуття транспортного засобу в зону митного контролю за попередньою декларацією типу ЕЕ №UА209000/2022/995171, що оформлявся за ВМД №UА2О9180/2О22/045770, вказаний позивачем 30.06.2022 о 18:56:39 год, хоча згідно з витягом із журналу в`їзду/виїзду в зону митного контролю ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці реальне прибуття 01.07.2022 о 08:42:23 год.

Отже, головним державним інспектором ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем під час митного оформлення та внесення інформації до ЄАІС про прибуття транспортного засобу, оформленого за митною декларацією від 30.06.2022 №UА209180/2022/045770 внесені неправдиві відомості, які не відповідають фактичним даним прибуття згаданого транспортного засобу в ЗМК, що підтверджується перепусткою, журналом в`їзду/ виїзду в ЗМК ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці та відео з камер спостереження в`їзду на територію ТзОВ логістична компанія Захід ресурс, чим позивач порушив вимоги пункту 3.12 та 3.13 розділу III Наказу Міністерства фінансів України від 09.10.2012 №1066 Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень.

Оскільки митна декларація від 30.06.2022 №UА209180/2022/045770 подана з порушенням пункту 1 статті 263 МКУ, позивач порушив вимоги пункту 3 частини 11 статті 264 МКУ, пункту 4.4, 4.5, 4.9 розділу IV Наказу МФУ від 30.05.2012 №631 Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа та пункту 2 частини 1 статті 292 Митного кодексу України.

Вказані дії призвели до надання преференції за кодом пільги 311, передбачених Законом України від 24.03.2022 № 2142-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану та як наслідок, до неправомірного звільнення від сплати митних платежів на суму 187737,20 грн.

10.05.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких акцентує увагу на тому, що 30.06.2023 декларант подав не лише попередню митну декларацію до митного оформлення, а також у цей самий день подав додаткову митну декларацію. Попередня митна декларація разом із додатковою декларацією, поданою відповідно до частини 13 статті 259 МК України, становлять митну декларацію, заповнену у звичайному порядку. Вказаний пакет документів був прийнятий у роботу позивачем 30.06.2022, проте митне оформлення призупинене, у зв`язку з наданням брокером заяви про призупинення митного оформлення для подання додаткових документів. Зазначає, що позивач правомірно відновив 01.07.2022 митне оформлення товару із застосуванням преференцій, які діяли на момент ввезення на початку митного оформлення транспортного засобу.

Крім того, представник позивача наголошує на не врахуванні відповідачем норм Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція, дата набрання чинності для України: 15.09.2011), які встановлюють таке:

3.13. Стандартне правило: у випадках, коли з причин, визнаних митною службою обґрунтованими, декларант не володіє всією необхідною для заповнення декларації на товари інформацією, дозволяється подача попередньої або неповної декларації на товари за умови, що вона містить дані, визнані митною службою необхідними, і що декларант приймає на себе зобов`язання щодо її повного заповнення у встановлений термін;

3.23. Стандартне правило: у випадках, коли національним законодавством встановлені терміни для подання декларації на товари, ці терміни повинні бути достатніми для того, щоб декларант мав можливість заповнити декларацію на товари та одержати необхідні підтверджуючі документи;

3.14 Стандартне правило: якщо митна служба реєструє попередню або неповну декларацію па товари, застосовувані до цих товарів заходи митно-тарифного регулювання не повинні відрізнятися від тих, які застосовувалися б у разі, якщо із самого початку була подана повна і належним чином заповнена декларація на товари.

05.06.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких спростовує доводи відповідача щодо необхідності складання картки відмови за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770. Зазначає, що декларант не обмежений у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.

Крім того, про протиправність митного оформлення, здійсненого позивачем, відповідач дійшов висновку лише у грудні 2022 року, після колегіального обговорення, тобто після спливу 6 місяців з моменту проведення такого митного оформлення. Натомість, позивач був обмежений строком, встановленим для здійснення митних процедур (4 години), при відсутності будь-яких роз`яснень, керувався у своїй роботі нормами Кіотської конвенції, статей 248, 255 МК України, як і всі інші працівники ВМО №2, ВМО №4 митного поста Городок Львівської митниці, які проводили такі оформлення, що підтверджується Актом про результати перевірки від 27.12.2022.

Звертає увагу, що у діях позивача при здійсненні митних формальностей відсутні ознаки суб`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, а саме вина.

Також транспортний засіб, митне оформлення якого здійснював позивач, випущений у вільний обіг, щодо цього факту не прийнято жодних податкових повідомлень-рішень з донарахування несплачених платежів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 03.04.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 06.04.2023 суддя відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 24.04.2023 суд витребував додаткові докази у справі.

Заходи забезпечення позову або доказів у справі не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Наказом Львівської митниці від 13.01.2023 №47-дс Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста Городок Львівської митниці Качура Генріха Борисовича на підставі доповідної записки В.о. заступника начальника Львівської митниці Євгена Сафонова від 28.12.2022 №7.4-17/21/802 за фактами, викладеними у доповідній.

Відповідно до наказу Львівської митниці від 21.11.2022 № 195 Про проведення перевірки з окремих питань, із змінами внесеними наказами Львівської митниці від 13.12.2022 №210, від 23.12.2022 №214 про з`ясування обставин можливого недотримання посадовими особами відділів митного оформлення Львівської митниці вимог законодавства України та нормативно-правових актів при здійсненні митного контролю та оформлення товарів, транспортних засобів, про що складено відповідний Акт про результати перевірки з окремих питань від 27.12.2022 №7.4- 17/21/794 (далі Акт перевірки).

Згідно з Актом перевірки за результатом опрацювання зауважень, викладених у доповідній записці, наявність випадків недотримання норм Закону України від 24.03.2022 за №2142-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану та пункту 2 частини першої статті 292 МК України. Так, при опрацюванні зазначених у доповідній записці оформлених ЕМД із застосуванням преференції за кодом 311 встановлено випадки неправомірного звільнення від оподаткування транспортних засобів, фактично ввезених на митну територію України після 30.06.2022.

В ході перевірки встановлено, що головним державним інспектором ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 здійснено митне оформлення товару Автомобіль легковий, що був у використанні, 1 шт. марка: Mercedes-Benz, модель: Sprinter, номер кузова: НОМЕР_2 , потужність двигуна : -80 KW, дата першої реєстрації: -10.10.2006, календарний рік виготовлення: 2006, модельний рік виготовлення:- 2006, тип двигуна: дизельний, робочий об`єм двигуна: 2148 см3, призначений для перевезення пасажирів загальна кількість місць: 9 із наданням звільнення від оподаткування митними платежами (код пільги 311).

Всі митні формальності за згаданою митною декларацією здійснено головним державним інспектором ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем (ОНП Львівської митниці №486, ПМК № 486, № посвідчення інспектора 904439).

Транспортний засіб, який оформлений за МД №UA209180/2022/045770, заїхав в зону митного контролю 01.07.2022 о 08:42:23 год. за перепусткою № 0-058133, що підтверджується витягом із журналу в`їзду/виїзду в зону митного контролю ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці, отриманим від ТзОВ логістична компанія Захід ресурс.

Скрін відео з камер відеоспостереження ТзОВ логістична компанія Захід ресурс, де зафіксовано момент заїзду такого транспортного засобу на територію ТзОВ логістична компанія Захід ресурс та в зону митного контролю відділу митного оформлення № 2 митного поста Городок Львівської митниці 01.07.2022 о 07:37 год.

Час прибуття транспортного засобу в зону митного контролю за попередньою декларацією типу ЕЕ №UA209000/2022/995171, що оформлявся за ВМД №UA209180/2022/045770 вказаний позивачем 30.06.2022 о 18:56:39 год., хоча згідно з витягом із журналу в`їзду/виїзду в зону митного контролю ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці реальне прибуття 01.07.2022 о 08:42:23 год.

Виходячи з того, транспортний засіб, який оформлений за МД №UA209180/2022/045770, заїхав в зону митного контролю 01.07.2022, відповідач вважає, що позивач повинен був відмовити у митному оформленні зазначеної митної декларації, у зв`язку з неправомірним застосуванням преференції 311 зі сплати митних платежів.

Таким чином, за кодом пільги "311", передбачених Законом України від 24.03.2022 №2142-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану було надано преференцій - за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 на суму 187737,20 гривень.

Вказані обставини слугували підставою для висновків про невиконання або неналежне виконання позивачем посадових обов`язків актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 65 Закону України Про державну службу, що є дисциплінарним проступком, за вчинення якого, згідно з частиною 3 статті 66 згаданого Закону, такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Наказом В.о. начальника Львівської митниці А.Кузніка від 10.03.2023 №110-дс Про застосування дисциплінарного стягнення до головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста Городок Львівської митниці ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржені рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України вказано, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про державну службу державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3)забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4)здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5)управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6)управління персоналом державних органів; 7)реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України Про державну службу вказаний Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом статті 8 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною 6 вказаної статті.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону України Про державну службу за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому згаданим Законом.

Частиною 1 статті 65 Закону України Про державну службу передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини 2 статті 65 Закону України Про державну службу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 66 Закону України Про державну службу до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини 2 статті 65 згаданого Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Згідно з приписами частини 1 статті 67 Закону України Про державну службу дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина 1 статті 77 Закону України Про державну службу).

Оскаржене рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийняте, у зв`язку зі вчиненням дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України Про державну службу, а саме: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідач дійшов висновку, що позивач під час внесення інформації до ЄАІС щодо часу та дати прибуття в ЗМК транспортного засобу, який оформлений за митною декларацією 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 вніс неправдиві відомості, які не відповідають фактичним даним прибуття такого транспортного засобу в зону митного контролю, що підтверджується перепусткою, журналом в`їзду/ виїзду в ЗМК ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці та відео з камер спостереження в`їзду на територію ТзОВ логістична компанія Захід ресурс, чим порушено вимоги пункту 3.12 та 3.13 розділу ІІІ Наказу МФУ від 09.10.2012 №1066 Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні транзитних переміщень.

Зазначене, на думку відповідача, свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини другої статті 65 Закону України Про державну службу, за вчинення якого, згідно з положеннями пункту 2 частини першої, частини третьої статті 66 Закону України Про державну службу може бути оголошено догану.

Оцінюючи підставність висновків відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, суд дійшов таких висновків.

Законом України від 24.03.2022 №2142-IX (який набрав чинності 06.04.2022) Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану внесено до Податкового кодексу України такі зміни:

У розділі XX Перехідні положення: пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.24 такого змісту: Тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту.

Також, згаданим Законом 2142-ІХ, згідно з його Прикінцевими та перехідними положеннями, внесено зміни до МК України у розділі XXI Прикінцеві та перехідні положення доповнено, зокрема, пунктом 9-11 такого змісту:

9-11. Установити, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) звільняються від оподаткування ввізним митом: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.

01.07.2022 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування від 21.06.2022 №2.325-ІХ (далі Закон №2325-ІХ), згідно з яким внесено зміни до Податкового та Митного кодексів України відповідно до яких, зокрема з 01.07.2022 втратили чинність:

пункт 69.23 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, абзац другий підпункту 1 та підпункти 2 та 4 пункту 911 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України:,

пункти 69.24 та 69.25 підрозділу XX Перехідні положення ПК України та абзаци перший, третій та четвертий підпункту І пункту 911 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України.

Відтак, з 00:00 01.07.2022 вказані пільги не застосовуються.

Суд встановив, що позивач здійснив митне оформлення за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770, на підставі якої на митну територію України ввезено транспортний засіб Mercedes-Benz модель: Sprinter, номер кузова: НОМЕР_2 , потужність двигуна : -80 KW, дата першої реєстрації: -10.10.2006.

Частиною першою статті 259 МК України передбачено, що попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 згаданого Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.

Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей (частина друга статті 259 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 259 МК України попередня митна декларація повинна містити відомості, достатні ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на. митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення.

Згідно з частиною 7 статті 365 МК України митне оформлення товарів, ввезених на митну територію України громадянами, за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що підлягають державній реєстрації, здійснюється у будь-якому митному органі на всій митній території України з пред`явленням їх такому органу.

При митному оформленні таких товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення таких товарів митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими.

Відповідно до частини тринадцятої статті 259 МК України, якщо попередня митна декларація містить лише відомості, достатні для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення їх доставки до митного органу призначення, або після оформлення попередньої митної декларації змінюються заходи нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, для випуску товарів декларантом або уповноваженою ним особою подається додаткова декларація.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина перша статті 248 МК України).

Частиною першою статті 258 МК України встановлено, що під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Попередня митна декларація разом з додатковою декларацією, поданою відповідно до частини тринадцятої згаданої статті, становлять митну декларацію, заповнену в звичайному порядку (частина чотирнадцята статті 259 МК України).

Відповідно до положень пункту 6 статті 261 МК України додаткова декларація подається до відповідного органу доходів і зборів, яким була оформлена відповідна попередня, тимчасова, спрощена або періодична митна декларація.

Згідно з частиною 1 статті 264 МК України митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Дата та час подання митної декларації фіксується митним органом шляхом її реєстрації, у тому числі з використанням інформаційних технологій. Митний орган не має права відмовити у реєстрації митної декларації (частина третя статті 264 МК України).

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації (частина п`ята статті 264 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Суд встановив, що додаткова митна декларація разом з пакетом долучених документів прийнята в роботу інспектором Качуром Г. Б. 30.06.2022. Митне оформлення за вказаною декларацією було призупинено, у зв`язку із наданням брокером ОСОБА_2 заяви про призупинення митного оформлення для подання додаткових документів.

Згідно з частиною 1 статті 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що позивач правомірно зупинив митне оформлення та відновив його 01.07.2022 із застосуванням преференцій, які діяли на момент ввезення та початку митного оформлення транспортних засобів.

Оцінюючи доводи відповідача щодо наявності підстав для складання картки відмови у митному оформленні за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 МК України для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 МК України.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Пунктами 8.1, 8.2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №613, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до згаданого Порядку.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 МК України для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Відповідач посилається на недотримання позивачем частини 1 статті 263 МК України (строки декларування), яка передбачає, що митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу.

Водночас, частиною 8 вказаної статті 263 МК України передбачено, що декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення може здійснюватися до прибуття їх на митну територію України або до митного органу призначення згідно з порядком та умовами, визначеними статтею 259 згаданого Кодексу.

Попередня митна декларація відповідно до інформації міститься в графі А «Митний орган відправлення/експортування/призначення, оформлена митним органом UA209000, згідно з Класифікатором Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.11.2019 №495, коду UA209000 відповідає Львівська митниця.

Відповідно до частини 6 статті 263 МК України для продовження строків пред`явлення або декларування митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення власник або уповноважена ним особа звертається до митного органу з письмовою заявою, у тому числі в електронній формі. До заяви додаються відповідні документи, які підтверджують обставини та події, зазначені у частині четвертій згаданої статті.

Стаття 263 МК України встановлює саме строки декларування: певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Водночас, декларант не обмежений у праві подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.

З урахуванням викладеного, з огляду на подання декларантом 30.06.2022 додаткової митної декларації, суд дійшов висновку про відсутність підстав для складання позивачем картки відмови у митному оформленні за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770.

Також суд зазначає, що якщо передчасна зміна норми з питань оподаткування встановлює більш обтяжливі для платника податків правила поведінки, то ця норма не підлягає застосуванню для визначення обсягу прав та обов`язків платників податків у конкретній ситуації. І навпаки, більш сприятлива для платника норма, хоча й запроваджена без урахування застережень, передбачених статтею 4 Податкового кодексу України та статтею 27 Бюджетного кодексу України, повинна застосовуватися.

При одночасному регулюванні спірних правовідносин положеннями Закону України №2142-1Х та положеннями Закону України №2325-ІХ, які по-різному встановлюють податки за розмитнення автомобілів та звільнення від сплати податків на розмитнення, застосуванню підлягають положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану" від 24.03.2022 №2142-ІХ, які є більш сприятливими для платника податків.

Вказані положення кореспондують з нормою частини 4 статті 3 МК України, яка передбачає, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і па користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Вказане зумовлює висновок про подання декларантом попередньої митної декларації 30.06.2022, ввезення транспортного засобу на територію України 30.06.2022, подання додаткової митної декларації 30.06.2022 під час дії Закону України №2142-IX, свідчить про необхідність застосування положень вказаного закону при митному оформленні товару за митною декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770.

Суд враховує, що жодних роз`яснень, вказівок щодо дій інспекторів щодо алгоритму дій за такими транспортними засобами керівництво ДМС України не надавало.

Відповідач стверджує, що спірна митна декларація, яка подавалась для здійснення митного контролю разом із додатковою декларацією, згідно з Класифікатором типів митних декларацій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій, є попередньою митною декларацією з обсягом даних, необхідних лише для пропуску товарів через митний кордон України та доставлений до митного органу призначення.

У вказаному класифікаторі вказано наступне: Попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

Пунктом 1 частини 3 статті 259 МК України не встановлено обмежень щодо повноти відомостей достатніх для ввезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України та забезпечення доставки їх до митного органу призначення. Згаданою нормою встановлено мінімально необхідний - достатній обсяг відомостей. Виходячи із специфічності оформлюваного товару (транспортні засоби) та процедури отримання додаткових дозвільних документів, необхідних для митного оформлення (шляхом електронного листування) обсяг даних в попередній декларації та в додатковій декларації може бути ідентичним.

Відповідно до частин 13, 14 статті 259 МК України попередня декларація разом із додатковою декларацією становлять митну декларацію, заповнену у звичайному порядку. А відтак, митна декларація, заповнена у звичайному порядку, містить обсяг відомостей достатній для завершення митного оформлення.

Згідно з частиною 1 статті 261 МК України у разі подання відповідно до статей 259-260 цього Кодексу попередньої, тимчасової, спрощеної або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати митному органу додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою, спрощеною або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку. Строки подання регулюються вимогами, визначеними МК України для оформлення попередньої, тимчасової та періодичної митної декларації залежно від того, до якої декларації подається додаткова декларація (ст. 259 та 260 відповідно).

Суд зазначає, що відповідачем не враховано норми Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція, дата набрання чинності для України: 15.09.2011), які встановлюють наступне:

3.13. Стандартне правило: у випадках, коли з причин, визнаних митною службою обґрунтованими, декларант не володіє всією необхідною для заповнення декларації на товари інформацією, дозволяється подача попередньої або неповної декларації на товари за умови, що вона містить дані, визнані митною службою необхідними, і що декларант приймає на себе зобов`язання щодо її повного заповнення у встановлений термін;

3.23. Стандартне правило: у випадках, коли національним законодавством встановлені терміни для подання декларації на товари, ці терміни повинні бути достатніми для того, щоб декларант мав можливість заповнити декларацію на товари та одержати необхідні підтверджуючі документи;

3.14 Стандартне правило: якщо митна служба реєструє попередню або неповну декларацію на товари, застосовувані до цих товарів заходи митно-тарифного регулювання не повинні відрізнятися від тих, які застосовувалися б у разі, якщо із самого початку була подана повна і належним чином заповнена декларація на товари.

Строк, встановлений частиною 1 статті 263 МК України, визначає момент після якого, у разі не подання митної декларації митні органи зобов`язані вчинити певні дії (поміщення товарів на склад тимчасового зберігання чи на склад митного органу). В той же час декларант має право подати додаткову митну декларацію до попередньої від моменту пропуску товару через митний кордон України і до спливу 10 днів після доставки у відповідний митний орган.

Разом з тим норма вказаної статті визначає, що митну декларацію можна подати тільки митному органу, який має право здійснювати митне оформлення товару. Тобто виключає можливість подачі митної декларації до митних органів, що наділені правом здійснення виключно митного контролю, або досліджень, або такого, що виконує адміністративну функцію (наприклад Центральний апарат Держмитслужби, Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (СЛЕД)).

З урахуванням викладеного, суд висновує про правомірність дій позивача при митному оформленні декларації від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770, які вчинені з дотриманням митного законодавства України, зокрема вимог Закону №2142-IX від 24.03.2022, та відсутність підстав для відмови у митному оформленні товару.

Щодо дотримання принципу належного урядування при здійсненні митних формальностей позивачем, суд зазначає таке.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви, зокрема він є одним із визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається із принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону) (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №464/337/17.

У пунктах 70-71 рішення «Рисовський проти України» (заява №29979/04) ЄСПЛ, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначаючи, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

З огляду на викладене, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань, йдеться в пункті 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя», ті, хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань.

У справі «Новік проти України» (заява №48068/06) ЄСПЛ зазначив, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовних орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта, адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Суд встановив, що про протиправність митного оформлення, здійсненого позивачем, відповідач дійшов висновку лише у грудні 2022 року, після колегіального обговорення, тобто після спливу 6 місяців з моменту проведення такого митного оформлення. Натомість, позивач був обмежений строком, встановленим для здійснення митних процедур.

Статею 255 МК України передбачено, що митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 згаданого Кодексу. Цей строк може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей, зокрема у разі підтвердженого письмового бажання декларанта або уповноваженої ним особи подати відповідно до положень МК України додаткові документи чи відомості про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару.

Таким чином, при митному оформленні товару за декларацією від 30.06.2022 №UA209180/2022/045770 позивач був обмежений строком, встановленим статею 255 МК України, та діяв при відсутності будь-яких роз`яснень, керувався у своїй роботі нормами Кіотської конвенції, статей 248, 255 МК України, як і всі інші працівники ВМО №2, ВМО №4 митного поста Городок Львівської митниці, які проводили такі оформлення, що підтверджується Актом про результати перевірки від 27.12.2022.

Більше того, 04.07.2022 В.о. начальника відділу митного оформлення №2 митного поста Городок Львівської митниці Жук В. затвердив результати виконання завдань та досягнення результативності, ефективності та якості їх виконання державним службовцем за ІІ квартал ОСОБА_1 , в яких зазначено про забезпечення ним стовідсоткового виконання митних процедур з дотриманням законодавства України з питань митної справи та розпорядчих документів Держмитслужби.

Таким чином, з урахуванням змісту принципу належного урядування, суд вважає, що зміна митним органом правової оцінки щодо здійснення митних формальностей при митному оформленні легкових автомобілів, які ввезені на митну території України до набрання чинності Законом України №2142-ХІ є непослідовною та суперечливою, що спричинило безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд зауважує, що на момент проведення митних оформлень не надавалось жодних роз`яснень інспекторам, що унеможливлює притягнення інспектора, який провів таке митне оформлення до дисциплінарної відповідальності.

Щодо підстав застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, суд зазначає таке.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина 1 статті 65 Закону України Про державну службу).

Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини 2 вказаної статті).

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків (частина 1 статті 67 Закону України Про державну службу).

Таким чином, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо).

Суд зазначає, що відповідач не довів, що в діях позивача при здійсненні митних формальностей містилися ознаки суб`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, а саме вини.

Відповідач, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, зокрема виходив з того, що вчинення позивачем протиправних дій при здійсненні митних формальностей призвело до зменшення надходжень до державного бюджету на суму 187737,20 грн.

Суд встановив, що транспортний засіб випущений у вільний обіг. Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували винесення податкових повідомлень-рішень щодо донарахування несплачених платежів за вказаним транспортним засобом.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не врахував усі дійсні обставини справи при проведенні дисциплінарного провадження, результати якого стали підставою для видання оскарженого наказу. Як наслідок відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, і відповідно про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність наказу В.о. начальника Львівської митниці А.Кузніка від 10.03.2023 №110-дс Про застосування дисциплінарного стягнення, а тому такий необхідно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ В.о. начальника Львівської митниці А.Кузніка від 10.03.2023 №110-дс Про застосування дисциплінарного стягнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Костюшка, 1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три)грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 12 червня 2023 року.

Суддя А.Г. Гулик