Справа № 300/3673/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3673/22 пров. № А/857/2206/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Гінди О. М., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 300/3673/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Панікар І. В.,

час ухвалення рішення 28 грудня 2022 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача про відмову у зарахуванні його заробітної плати, яку він отримував у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" у період з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 рік на підставі довідки про заробітку плату №1072 від 10 листопада 2014 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 23 лютого 2016 року перерахунок призначеної йому пенсії по віку за Списком №2 з врахуванням заробітної плати, яку він отримував працюючи на посаді монтажник технологічних трубопроводів у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" у період з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 рік на підставі довідки про заробітку плату №1072 від 10 листопада 2014 року та виплатити недоплачені суми пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині зобов`язати відповідача здійснити перерахунок з 23 лютого 2016 року по 07 квітня 2022 року призначеної пенсії по віку за Списком №2 з врахуванням заробітної плати, яку отримував позивач працюючи на посаді монтажник технологічних трубопроводів у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" у період з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 рік на підставі довідки про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з 07 квітня 2022 року призначеної пенсії по віку за Списком №2 з врахуванням заробітної плати, яку отримував позивач працюючи на посаді монтажник технологічних трубопроводів у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" у період з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 рік на підставі довідки про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у здійсненні з 07 квітня 2022 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 із урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 07 квітня 2022 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням заробітної плати, зазначеної у довідці про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой".

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно із записами у трудовіі книжці позивача, він з 01 жовтня 2003 року по 14 березня 2007 року, з 21 травня 2007 року по 19 січня 2010 року, з 21 грудня 2010 року по 03 жовтня 2014 року працював в ООО «ГСИ Сєвєр-Нафтогазстрой» на території російської федерації. Зазначає, що за період роботи у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" позивач надав довідку №1072 від 10 листопада 2014 року про заробітну плату з 01 жовтня 2003 року по 30 вересня 2014 року, однак у довідці відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації, а також не зазначено про те, що такі відрахування проводились, також не зазначено про виключення із заробітної плати північної набавки та районного коефіцієнту. Вказує, що відповідачем направлено у Пенсійний фонд РФ запит про витребування довідки про заробітну плату та проведення перевірки довідки про заробітну плату первинними документами, оскільки заробітна плата за період з 01 жовтня 2003 року по 30 вересня 2014 року у ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" не була підтверджена сплатою страхових внесків, однак у відповідь на запит надійшла довідка від 23 квітня 2021 року №7039, в якій зазначено про неможливість проведення даної перевірки у зв`язку із зміною місцезнаходження та зняття з обліку ООО «ГСИ Сєвєр-Нафтогазстрой» з 31 жовтня 2018 року. Документи по особовому складу в МКУ Муніципального архіву міста Сургут не здавались. Таким чином, вважає, що у зв`язку з тим, що довідка про заробітну плату не підтверджена первинними документами, документи, що підтверджують сплату страхових внесків не надані, тому у Головного управління відсутні підстави врахування заробітної плати позивача з 01 жовтня 2013 року по 03 жовтня 2014 року згідно з довідкою №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой". Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23 лютого 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

07 квітня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив повідомити його чи враховано до розрахунку пенсії заробітну плату згідно з довідкою №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" (а.с.22).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом №1605-1420/Б-02/8-0900/22 від 04 травня 2022 року повідомив ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для врахування заробітної плати, вказаної у довідці №1072 від 10 листопада 2014 року, оскільки така не підтверджена сплатою страхових внесків (а.с.23-24).

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся у суд з метою захисту своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідкою про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой", оскільки несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично, позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі; при цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 року у ВАТ Сєвєр-Нафтогазстрой, а тому з метою запобігання порушення права позивача на належну йому пенсію, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, необхідно зобов`язати відповідача здійснити з 07 квітня 2022 року перерахунок пенсії позивача із врахуванням заробітної плати згідно з довідкою №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой".

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім російської федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією.

За змістом ч.4 ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно з ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасниках Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

За змістом абз.5 пп.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Пункт 2.10 Порядку №22-1 передбачає, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 23 лютого 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Разом з тим, зі змісту листа відповідача №1605-1420/Б-02/8-0900/22 від 04 травня 2022 року вбачається, що заробітна плата позивача, яка зазначена у довідці №1072 від 10 листопада 2014 року не зарахована до пенсії позивача, оскільки така не підтверджена сплатою страхових внесків (а.с.23-24).

При цьому, матеріалами справи стверджується, що позивач долучив копію довідки про розмір заробітної плати (доходу) №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой" на підставі відомостей особового рахунку за 2003-2014 роки, тобто суми вказані у довідці відповідають первинним документам - особовим рахункам (а.с.18-19).

Зазначена довідка про заробітну плату (дохід) з 2003 року по 2014 рік підписана головним бухгалтером та завірені печаткою підприємства.

У вказані довідці зазначено, що така видана на підставі особових рахунків за відповідні періоди, з нарахованих сум здійснено відрахування в пенсійний фонд за встановленими тарифами.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких посилань на невідповідність довідки чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів.

Разом з тим, в силу зазначених приписів Порядку № 22-1 працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, а тому сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі документів, зокрема, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такої при призначенні (перерахунку) пенсії.

У постанові від 21 лютого 2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2021 року у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі №127/8001/17.

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні. Як передбачено частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит відповідача Пенсійний орган російської федерації подав відповідь №7039 від 23 квітня 2021 року, зі змісту якої вбачається, що відсутня можливість здійснити перевірку достовірності видачі довідки №1072 від 10 листопада 2014 року про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2003 року по 03 жовтня 2014 року у ООО «ГСИ Сєвєр-Нафтогазстрой», оскільки ООО «ГСИ Сєвєр-Нафтогазстрой» знято з обліку у зв`язку зі зміною місця знаходження. Документи по особовому складу в МКУ Муніципального архіву міста Сургут не здавались (а.с.21).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем при призначенні пенсії враховано спірні періоди роботи позивача.

Таким чином, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.

Щодо доводів апелянта про відсутність підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період роботи до відповідного фонду російської федерації, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року).

За змістом п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку №22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку на відповідача. Нездійснення відповідачем такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу.

Разом з тим, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24 лютого 2022 року листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ Укрпошта на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для отримання (витребування) інформації про сплату страхових внесків після 01 січня 2004 року, як і самостійне звернення позивача є неможливими, що, в свою чергу, позбавляє останнього можливості отримувати пенсію у належному розмірі та порушує гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист, разом з тим неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмір.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що органом пенсійного забезпечення безпідставно не враховано позивачу заробітну плату згідно з довідкою про заробітну плату №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой", а тому з метою запобігання порушення права позивача на належну йому пенсію, виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, необхідно зобов`язати відповідача здійснити з 07 квітня 2022 року перерахунок пенсії позивача із врахуванням заробітної плати згідно з довідкою №1072 від 10 листопада 2014 року, виданої ВАТ "Сєвєр-Нафтогазстрой".

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі №300/3673/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.