Справа № 160/17244/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -
31.10.2022 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни», в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 907 о/с від 06 жовтня 2022 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про звільнення старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 06 жовтня 2022 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2022 року по день фактичного поновлення у зв`язку із незаконним звільненням;
- допустити негайне виконання рішення суду.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 160/4407/22 його було поновлено на службі в поліції на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 207 від 28 лютого 2022 року, яким його було звільнено зі служби. 05 жовтня 2022 року позивача було ознайомлено з наказом № 905 про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі, а 06 жовтня 2022 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області прийнято наказ про його звільнення № 907. Закон України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для звільнення особи зі служби в поліції. Натомість, відповідачем у наказі № 907 о/с від 06.10.2022 року як підставу для звільнення зазначено указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про введення воєнного стану» та військовий квиток, що суперечить нормам чинного законодавства. Відповідно до ст. 119 КЗпП за мобілізованими працівниками під час дії особливого періоду на строк до його завершення або до дня фактичного звільнення зберігають місце роботи і посаду на підприємстві, на якому вони працювали на час призову. Крім того, з моменту призову на службу, а саме з 26.03.2022 року і по теперішній час позивач не виконував обов`язки поліцейського, а відтак, не суміщав службу в Національній поліції зі службою в Збройних Силах України. Разом з цим, збереження робочого місця та посади, тобто дотримання роботодавцем гарантій, визначених ч. 3 ст. 119 КЗпП України, не може вважатись одночасним проходженням військової служби та служби в поліції. Наведені обставини, на думку позивача, вказують на протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідно до рапорту начальника Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції Варави І.В. встановлено, що 06.10.2022 ОСОБА_1 прибув до Нікопольського районного управління поліції для ознайомлення з наказом про поновлення на службі та повідомив, що він мобілізований з 26.03.2022, надавши військовий квиток. Від написання рапорту про звільнення зі служби в поліції за п. 8 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» відмовився, про що було складено акт. Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію України» визначено, що поліцейський на весь період служби в поліції знімається з військового обліку та не підлягає призову на військову службу, що в свою чергу виключає можливість одночасного проходження служби поліцейським служби в Збройних Силах України.
ОСОБА_1 з 26.03.2022 року проходить службу в Збройних Силах України на посаді стрільця військової частини НОМЕР_2 .
Пунктом 8 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Наведені обставини вказують на правомірність прийнятого наказу про звільнення ОСОБА_1 та з огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
08.12.2022 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив проти позову. Відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_1 з 26 березня 2022 року проходить службу в Збройних Силах України на посаді стрільця військової частини НОМЕР_2 та не має бажання звільнятись з лав Збройних Сил України у зв`язку із поновлення його судом на службі в поліції. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до норм ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Вказує, що Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський на весь період служби в поліції знімається з військового обліку та не підлягає призову на військову службу, що в свою чергу виключає можливість одночасного проходження служби поліцейським служби в Збройних Силах України. Також відповідачем викладено клопотання про зупинення провадження у справі через проходження позивачем військової служби.
08.05.2023 року від ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з відсутністю обставин, що зумовили зупинення, та додано копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2023р. по справі № 160/4407/22.
Третьою особою не було надано пояснення по суті спірних правовідносин. Про розгляд справи третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.
Вирішуючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі в зв`язку з перебуванням позивача на військовій службі, суд зазначає наступне.
Перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції не є безумовною підставою для зупинення провадження у справі в абсолютно усіх випадках.
Дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні). Сторонами надані процесуальні документи, з яких вбачаються їх правові позиції та докази по справі.
В зв`язку з наведеним, суд не вбачає перешкод для подальшого розгляду справи, тому клопотання відповідача про зупинення провадження у справі є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 07.11.2015р. по 28.02.2022р. ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України, в тому числі з 22.02.2021р. по 28.02.2022р. на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 28.02.2022р. №207 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0147078) слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 28.02.2022 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 160/4407/22 позовну заяву ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Троїцька, буд.20-А, м. Дніпро, 49101) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.02.2022р. №298к про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.02.2022р. №207 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Поновлено ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 01 березня 2022 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Троїцька, буд.20-А, м. Дніпро, 49101) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2022р. по 04.10.2022р. у розмірі 52008,26грн. (п`ятдесят дві тисячі вісім гривень 26 копійок) з подальшим відрахуванням податків та інших обов`язкових зборів і платежів.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 160/4407/22 набрало законної сили 26 січня 2023 року після винесення постанови Третім апеляційним адміністративним судом, яким рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі № 160/4407/22 ОСОБА_1 наказом № 905 о/с від 05.10.2022 року було поновлено на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 26.03.2022 року на підставі указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року був мобілізований Нікопольським РТЦКтаСП Дніпропетровської області, має військовий квиток серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 №897/179 від 06.10.2022 року солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 26.03.2022 року.

Начальником Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Варавою І.В. 06.10.2022 року складено рапорт, яким доведено до відома, що 06.10.2022 ОСОБА_1 прибув до Нікопольського районного управління поліції для ознайомлення з наказом № 905о/с від 05.10.2022 та повідомив, що він мобілізований з 26.03.2022 та надав військовий квиток НОМЕР_1 із записом про призов до Збройних Сил України. Також було відрапортовано, що ОСОБА_1 відмовився від написання рапорту про звільнення зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).

06.10.2022 року начальником СКЗ Нікопольського СКЗ Нікопольського районного управління поліції майором поліції Швець І.В. в присутності заступника начальника СКЗ Нікопольського РУП капітана поліції Лебідь І.С., інспектора СКЗ Нікопольського РУП капітана поліції Талан Ю.В. складено акт № 46/15831 про відмову ОСОБА_1 написати рапорт про звільнення зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)).

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області 06.10.2022 року прийнято наказ № 907 о/с по особовому складу, яким на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0147078), слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції, з 06 жовтня 2022 року звільнено зі служби в Національній поліції.

Підстава для винесення наказу: указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, військовий квиток сер. НОМЕР_1 , виданий 24 березня 2022 року, рапорт ОСОБА_2 від 06жовтня 2022 року та акт від 06 жовтня 2022 року № 46/15831.

Не погоджуючись з наказом про звільнення зі служби в поліції та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ст. 2 Закону №2232).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону №2322 громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також ч. 1 ст. 53 і ч. 2 ст. 57 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 54 і ч. 3 ст. 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту».

Як передбачено статтею 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Нормами Закону не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

На думку суду, гарантії, встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, спрямовані забезпечення права громадян на працю, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

При цьому суд вважає, що призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на що посилається відповідач, як на підставу звільнення ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. Тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, суд вважає, що ГУНП в Дніпропетровській області не мало права звільняти ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набув чинності 19.07.2022 (далі Закон № 2352-IX), внесено зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Враховуючи вищевикладене, з дня набрання чинності Законом № 2352-IX за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом № 2352 на військову службу, слід зберігати лише місце роботи (посаду).

Тобто, внесеними змінами з роботодавця знято обов`язок по забезпеченню мобілізованому працівнику виплати середнього заробітку, оскільки держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому з 19 липня 2022 року зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості.

Оскільки закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом.

Водночас, зазначені зміни не обмежують права суб`єктів господарювання приватної форми власності зберігати такі виплати і після набуття чинності цим Законом. Тобто, якщо роботодавець бажає і має можливість виплачувати середній заробіток, то він вправі це продовжувати робити.

Оскільки внесеними змінами з роботодавця державою знято обов`язок по виплаті середнього заробітку працівникам, які проходять військову службу по мобілізації, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 30.09.2020 у справі №580/2339/19, критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 907 о/с від 06 жовтня 2022 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про звільнення слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 06 жовтня 2022 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук