Справа № 160/342/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2023 року Справа № 160/342/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
04 січня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо не виплати йому компенсації за затримку розрахунку при звільненні;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, у розмірі його денного грошового забезпечення, починаючи з 12.11.2021 р. до дня фактичного розрахунку, а саме, 07.12.2022 р. в розмірі його середньоденного грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку, а саме, в сумі 340611,83 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу на посаді інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Позивача було звільнено зі служби в поліції 12.11.2021 р. з виплатою грошової компенсації за 6 діб невикористаної частини оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Остаточний розрахунок при звільненні проведений з позивачем 07.12.2022 р., а тому є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати належним чином завірені копії додатків, доданих до позовної заяви для суду та відповідача.
На виконання ухвали суду від 09.01.2023 р., позивачем 08.02.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 р. вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 3406,11 грн.
На виконання ухвали суду від 17.02.2023 р., позивачем 27.02.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Суд зазначає, що суддя Савченко А.В. з 01.05.2023 р. по 15.05.2023 р. включно, перебував у щорічній відпустці.
Відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Національної поліції України Департаменту патрульної поліції від 04.11.2021 р. №1469 о/с по особовому складу відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0007242), інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 1, з 12.11.2021 р., з виплатою грошової компенсації за 6 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році установивши премію за листопад 2021 року в розмірі 85,544%. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчислені становить 06 років 00 місяців 14 днів. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 3400,49 грн. Підстава: рапорт ОСОБА_2 від 12.08.2021 р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 р. у справі №160/24787/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Первинна професійна спілка «Правозахисники країни» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат за службу в нічний час за період з 17.01.2016 р. по 31.12.2017 р.;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію (грошове забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за період з 17.01.2016 р. по 31.12.2017 р. в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час;

- визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не включення до остаточного розрахунку при звільненні доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 р. № 375 за період з 18.02.2021 р. по 10.09.2021 р. включно;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 р. №375 за період з 18.02.2021 р. по 10.09.2021 р. включно;

- визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування індексації доходів ОСОБА_1 за період з 17.01.2016 р. по 31.12.2017 р.;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію доходів за період з 17.01.2016 р. по 31.12.2017 р.;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити перерахунок нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням доплат за службу в нічний час, доплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 р. № 375, індексації доходів за період з 17.01.2016 р. по 31.12.2017 р.;

- у іншій частині позовних вимог відмовлено.

Остаточний розрахунок при звільнені проведений з позивачем 07.12.2022 р., що підтверджується копією довідки Ощадбанку у розмірі 8643,84 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування та невиплати йому компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.117 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпПУкраїни).

При цьому, положення наведених норм права, в зазначеній редакції, не обмежували будь-яким періодом відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку при звільненні, а відповідно не обмежували будь-яким періодом і право працівника на отримання середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд змін до діючого законодавства про працю.

У відповідності із ч.1, 2 ст.117 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, нова редакція ст.117 КЗпП України встановлює часові межі, в які може бути нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Тобто, вказаною нормою права фактично встановлено обмеження відповідальності роботодавця щодо періоду виплати середнього заробітку, що, як наслідок, впливає на і на сам розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а відповідно, вказані зміни, обмежують певним періодом і право працівника на отримання середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Отже, внесені до ст.117 КЗпП України зміни, шляхом встановлення певного періоду, за який може бути нарахований та виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, звужують право позивача на захист від порушень з боку роботодавця, в порівняні до того, що на час звільнення право позивачки на отримання середнього заробітку не було обмежено жодними часовими межами у разі порушення роботодавцем строків розрахунку при звільненні. У свою чергу, ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, оскільки порушення права позивача щодо повного та остаточного розрахунку у день звільнення допущене відповідачем у 2021 році, то застосування положень ст.117 КЗпП України, в редакції з 19.07.2022 р., буде суперечити Основному закону.

Також суд враховує, що шестимісячний строк не минув також і з дати набрання чинності змінами до КЗпП 19.07.2022 р. і до дати звернення до суду, 04.01.2023 р.

Це означає, що застосування у цьому випадку шестимісячного обмежувального строку, означало б надання закону зворотної сили, оскільки шестимісячний строк ретроспективно брав би відлік з часу, коли закон ще не містив строкових обмежень, що є порушенням Конституції України.

Суд встановив, що відповідно до наказу Національної поліції України Департаменту патрульної поліції від 04.11.2021 р. №1469 о/с позивача звільнено з 12.11.2021 р., а тому першим днем затримки розрахунку є 13.11.2021 р.

Натомість належні до виплати суми у загальному розмірі 8643,84 грн. були виплачені лише 07.12.2022 р.

З цих підстав, суд приходить до висновку про те, що обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно проводити за період з 13.11.2021 р. (наступний день за звільненням) по 06.12.2022 р. (день, що передує дню фактичного розрахунку).

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Пункт 8 Порядку № 100 передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, вказаний пункт регламентує порядок обчислення нарахувань що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи та порядок обчислення середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з першого речення пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи (як у спірному випадку), провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число саме робочих днів/годин. При цьому, число календарних днів для такого обчислення враховується лише у випадках, передбачених чинним законодавством, чого у спірному випадку не встановлено.

Також, зі змісту другого речення пункту 8 Порядку № 100 вбачається, що при обчисленні середньоденної заробітної плати враховуються шляхом ділення заробітної плати за два місяці на дні на число відпрацьованих саме робочих днів. При цьому, число календарних днів для такого обчислення враховується лише у випадках, передбачених чинним законодавством, чого у спірному випадку не встановлено.

Таким чином суд доходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні з 13.11.2021 р. по 06.12.2022 р. складає 273 робочих дні.

Відповідно до архівної відомості № 1 за період з січня 2021 р. по листопад 2021 р. грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню: у вересні 2021 р. склало 13502,54 грн., у жовтня 2021 р. склало 13502,54 грн., що у сумі складає 27005,08 грн.

Кількість робочих днів у вересні 2021 р. та у жовтні 2021 р. 42.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає 642 грн. 98 коп. (27005,08 грн./42 робочих дня).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 175533 грн. 54 коп. (642,98 грн. х 273 дні затримки).

Проте суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати принцип співмірності, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку складає 175533 грн. 54 коп., що є неспівмірною сумою до тієї суми, яка несвоєчасно виплачена 8643,84 грн.

Суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 р. по справі № 711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

У п.77-78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Зокрема, істотність несвоєчасно виплаченої частки грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: сума частки грошового забезпечення 8643,84 грн. / середній заробіток за час затримки розрахунку складає 175533 грн. 54 коп. (642,98 грн. х 273 дні затримки) х 100 = 4,92 %

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 4,92 % становить: 642,98 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 4,92 % х 273 (кількість днів затримки розрахунку) = 8636,25 грн.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 8636,25 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Обраховуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, належить зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Беручи до уваги вище вказані обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.

Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.11.2021 р. по 06.12.2022 р. включно.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.11.2021 р. по 06.12.2022 р. в сумі 8636,25 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко