Справа № 420/7203/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/7203/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

10.04.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Яковлєва О.В.

За участю: секретаря - Бучко О.С.

представника апелянта - Негари Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Одеської обласної прокуратури від 29.04.2020 pоку №793K;

визнати протиправним та скасувати наказ Одеської обласної прокуратури від 26.10.2021 pоку №2389K;

поновити на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області;

стягнути з Одеської обласної прокуратури середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 року по день винесення рішення;

стягнути з Держави України в особі Одеської обласної прокуратури матеріальну шкоду, завдану положеннями пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-IX, що визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 р. № 1-p(11)/2023, у сумі 1000 000 грн.;

стягнути з Держави України в особі Одеської обласної прокуратури моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 положеннями пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. № 113-IX, що визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 р. № 1-p(II)/2023, у сумі 300 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з липня 2011 року безперервно працював в органах прокуратури та наказом прокурора Одеської області від 29.04.2020 року №793к був звільнений з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Вказаний наказ був оскаржений позивачем в судовому порядку та на виконання рішення суду, яке набрало законної сили в адміністративній справі №420/4196/20, наказом Одеської обласної прокуратури від 25.03.2021 року №809к позивач був поновлений на попередній посаді, про що до трудової книжки також внесено відповідний запис.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року скасовано судові рішення судів попередніх інстанцій по справі №420/4196/20 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про скасування рішення Кадрової комісії, наказу обласної прокуратури від 29.04.2020 pоку №793K, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі постанови Верховного Суду у справі №420/4196/20 Одеською обласною прокуратурою видано наказ від 26.10.2021 року №2389к, яким скасовано наказ від 25.03.2021 року №809к про поновлення позивача на посаді.

Позивач наголошує на тому, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 року №1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ.

Також позивач просить враховувати, що визнані неконституційними положення пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ передбачали автоматичне, з дня набрання чинності Законом, попередження прокурора про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 59 Закону України «Про прокуратуру».

Не зважаючи на прийняття Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023 року №1-р(ІІ)/2023, позивача не було поновлено на посаді, з якої його звільнено, а також йому не запропоновано й інші рівнозначні посади.

Відсутність належного попередження позивача про можливе майбутнє звільнення мало місце й на момент прийняття Одеською обласною прокуратурою наказу від 29.04.2020 pоку №793K.

Отже, визнання неконституційними положень пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX обумовлює протиправність наказів відповідача від 29.04.2020 року №793к та від 26.10.2021 року №2389к.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення і на момент подання даного адміністративного позову порушені права позивача не поновлено, а завдана актом, визнаним неконституційним, матеріальна та моральна шкода не відшкодовані.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі №420/7203/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження та досліджуючи підстави звернення до суду з позовом, судом першої інстанції встановлено, що наведеним позивачем в позовній заяві обставинам вже надана правова оцінка у справі №420/4196/20, а заявлені позивачем позовні вимоги у даній справі є тотожними до позовних вимог, котрі були заявлені у справі №420/4196/20.

Єдиною підставою для повторного звернення до суду із позовом є прийняття Конституційним Судом України Рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) №1-р(ІІ)/2023 (№3-5/2022(9/22).

З урахуванням положень статтей 361, 365, 368 КАС України суд першої інстанції визначив, що вказана обставина не є підставою для звернення до суду з новим позовом про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказаний спір підлягає розгляду не в порядку повторного звернення до суду з позовом, а в порядку звернення із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами відповідно до Глави 3 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду.

Апелянт вказує на необґрунтованість та передчасність висновку суду про те, що заявлені позивачем позовні вимоги у даній справі є тотожними до позовних вимог, які були предметом адміністративного позову у справі №420/4196/20.

При цьому, апелянт акцентує увагу на тотожності вимог в адміністративних справах лише в частині оскарження наказу прокурора Одеської області від 29.04.2020 pоку №793K. Разом з цим, без належного дослідження (з`ясування) залишено судом першої інстанції підстави звернення із адміністративними позовами у справі №420/4196/20 та у цій справі.

Окремо апелянт наголошує на відсутності у висновках суду обґрунтувань щодо неналежності розгляду даного позову в порядку адміністративного судочинства та підстави для відмови у відкритті провадження згідно положень пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За правилами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Слід враховувати, що предметом спору у цій справі є:

протиправність наказу Одеської обласної прокуратури від 29.04.2020 pоку №793K;

протиправність наказу Одеської обласної прокуратури від 26.10.2021 pоку №2389K;

поновлення позивача на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовими розслідуваннями у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області;

відшкодування Одеською обласною прокуратурою на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу;

відшкодування Державою України в особі Одеської обласної прокуратури матеріальної шкоди, завданої позивачу положеннями пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. №113-IX, що визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 р. №1-p(11)/2023, у сумі 1 000 000 грн.;

відшкодування Державою України в особі Одеської обласної прокуратури моральної шкоди, завданої позивачу положеннями пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. №113-IX, що визнані неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 р. № 1-p(II)/2023, у сумі 300 000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України містять імперативний припис, за яким встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами.

Отже, заява із вимогами про протиправність наказу Одеської обласної прокуратури від 29.04.2020 pоку №793K, яким вже надана правова оцінка в адміністративній справі №420/4196/20 судовим рішенням, яке набрало законної сили, з підстав неконституційності окремих положень Закону №113-IX, підлягає розгляду за окремим (спеціальним) порядком, встановленим Главою 3 Розділу ІІІ КАС України.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що за визначенням, наведеним у статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, на справи за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналізуючи наведені положення адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що вимоги позивача у позові в частині оскарження наказу Одеської обласної прокуратури від 26.10.2021 pоку №2389K щодо звільнення позивача зі служби в органі прокуратури і, як наслідок, поновлення його на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування Державою України в особі Одеської обласної прокуратури матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу положеннями пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. №113-IX, що визнані неконституційними, стосуються звільнення позивача з публічної служби.

Таким чином, спір в цій частині є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Висновки суду про те, що позовні вимоги в цій частині вирішені адміністративним судом у справі №420/4196/20 свого підтвердження не знаходять.

Не з`ясування судом першої інстанції повних обставин, за яких позивач звернувся до суду, а також характеру спірних правовідносин, свідчить про передчасність висновків стосовно не належності розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства та наявності підстав для відмови у відкритті провадження згідно із пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам процесуального права та ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для її вирішення, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року - скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2023 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв