Справа № 160/7453/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2023 року Справа № 160/7453/23
11.04.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за Списком №2, зайнятість на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 29.12.2007 року по 04.05.2008 року (5 місяців 28 днів), з 24.09.2008 року по 04.05.2008 року (8 місяців), з 26.10.2009 року по 15.04.2010 року (7 місяців), з 06.10.2010 року по 18.04.2011 року (7 місяців), з 16.10.2011 року по 15.04.2012 року (7 місяців), з 15.10.2012 року по 15.04.201З року (7 місяців), з 03.10.2013 року по 15.04.2014 (7 місяців), з 17.10.2014 року по 17.04.2015 року (7 місяців), з 15.10.2015 року по 08.04.2016 року (7 місяців), з 12.10.2016 року по 05.04.2017 року (7 місяців), з 16.10.2017 року по 10.04.2018 року (7 місяців), з 16.10.2018 року по 08.04.2019 року (7 місяців), з 16.10.2019 року по 17.07.2020 року (10 місяців), з 19.10.2020 року по 21.04.2021 року (7 місяців), 15.10.2021 року по 15.04.2022 року (7 місяців), з 21.10.2022 року по 31.12.2022 року (3 місяці) сукупно як 9 років 3 місяці 28 днів за формою РС-право, замість 7 років 10 місяців 8 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи зайнятість в яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 23.05.2007 року по 04.07.2007 року у Павлоградському енергопідприємстві філії ВАТ «Павлоградвугілля» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиністом котельної на шлакоприбиранні, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року (по день подачі заяви на призначення пенсії) у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово- комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , з 06.03.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року №1-р/2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).
Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
Проте, відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 114 Закону.
Також, позивач зазначила, що пенсійним органом протиправно та необґрунтовано не зараховано періоди її роботи до пільгового стажу за Списком №2.
12.04.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
02.05.2023 року представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів позивача, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди робота з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року, оскільки за вказаний період відсутні накази про результати атестації робочих місць та уточнюючі довідки.
Більш того, індивідуальні відомості про застраховану особу не містять інформацію про спеціальний (пільговий) стаж за оскаржуваний період.
Також представник відповідача звернув увагу на те, що у постанові від 06 грудня 2016 року у справі № 21-1660а 16 Верховний Суд України вказав на те, що право особи на призначення пільгової пенси має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала зі шкідливими і важкими умовами праці.
Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 склав 23 роки 1 місяць 16 днів. Стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 - 7 років 10 місяців 8 днів.
Більш того, як зазначає представник відповідача станом на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла віку, що визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 - 55 років, адже її вік на момент звернення - 50 років.
31.05.2023 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що станом на 11.10.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 44 років та не досягла пенсійного віку, встановленого абз. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (50 років). На час звернення за призначенням пенсії 06.03.2023 року, ОСОБА_1 досягла повних 50 рік та не досягла пенсійного віку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (55 роки). Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право) обрахованого по 31.12.2022, страховий стаж позивача становить 23 рік 01 місяць 16 днів, в тому числі пільговий стаж за Списком №2 07 років 10 місяців 08 днів., що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, станом на 01.04.2015 року пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком №2 становить 04 роки 07 місяців 11 днів, тобто, менш необхідних 10 років, що не дає право на призначення пенсії за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
06.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №57 від 13.03.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням на день звернення із заявою про призначення пенсії пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року N 1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

При цьому, суд звертає увагу, що окрім іншого, відповідачем також було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу.

Як встановлено судом, виходячи зі змісту позовної заяви та відзивів на позовну заяву, позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 23.05.2007 по 04.07.2007, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року, оскільки за вказаний період відсутні накази про результати атестації робочих місць, відсутні уточнюючі довідки, а також через те, що індивідуальні відомості про застраховану особу не містять інформацію про спеціальний (пільговий) стаж за спірний період.

З приводу зазначеного, суд зазначає про таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 у спірний період з 23.05.2007 по 04.07-.2007 у Павлоградському енергопідприємстві філії ВАТ «Павлоградвугілля» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 05.07.2007 по 28.12.2007 у КП «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста котельної на шлакоприбиранні, з 05.05.2008 по 23.09.2008 у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 14.04.2009 по 25.10.2009 у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 01.01.2023 по 05.03.2023 (по день подачі заяви на призначення пенсії) у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні.

Вказане також не заперечується відповідачем, однак у зв`язку із відсутністю наказів про проведення атестації, відповідачем не зараховано вказані періоди роботи позивача до пільгового стажу.

За змістом приписів п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442(далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці(надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п. 2 Порядку № 442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку № 442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, складі повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п. 10 Порядку № 442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п. 11 Порядку № 442 передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку № 442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п. 4 Порядку № 442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі № 679/774/16-а.

При цьому, суд також звертає увагу, що протягом вказаного періоду роботи позивача чинними були Списки №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 працювала у спірний період з 23.05.2007 по 04.07.2007 у Павлоградському енергопідприємстві філії ВАТ «Павлоградвугілля» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 05.07.2007 по 28.12.2007 у КП «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста котельної на шлакоприбиранні, з 05.05.2008 по 23.09.2008 у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 14.04.2009 по 25.10.2009 у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 01.01.2023 по 05.03.2023 (по день подачі заяви на призначення пенсії) у КП «Тернівське житлово-комунальне господарство» на посаді машиніста (кочегара) котельні.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461 посада машиніст (кочегар) котельні віднесено до Списку №2.

Відтак, доводи пенсійного органу, що індивідуальні відомості про застраховану особу не містять інформацію про спеціальний (пільговий) стаж за оскаржуваний період є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи те, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить всі необхідні відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 , суд доходить до висновку, що пенсійним органом протиправно не враховано до пільгового стажу періоди роботи позивача з 23.05.2007 по 04.07.2007, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача про неправильний обрахунок його пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 29.12.2007 по 04.05.2008, 24.09.2008 по 04.05.2008, з 26.10.2009 по 15.04.2010, з 06.10.2010 по 18.04.2011, з 16.10.2011 по 15.04.2012, з 15.10.2012 по 15.04.2013, з 03.10.2043 по 15.04.2014, з 17.10.2014 по 17.04.2015, з 15.10.2015 по 08.04.2016, з 12.10.2016 по 05.04.2017, з 16.10.2017 по 10.04.2018, з 16.10.2018 по 08.04.2019, з 16.10.2019 по 17.07.2020, з 19.10.2020 по 21.04.2021, 15.10.2021 по 15.04.2022, з 21.10.2022 по 31.12.2022, оскільки вказані періоди є порахованими у відповідності до довідки форми РС-право.

Виходячи із вказаного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи робота з 23.05.2007 по 04.07.2007, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року.

При цьому, суд зауважує, що пільговий стаж ОСОБА_1 за періоди роботи з 23.05.2007 по 04.07.2007, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року становить 1 рік 8 місяців 12 днів.

За змістом листа пенсійного органу позивач мала страховий стаж роботи на пільгових умовах за списком № 2 - 7 років 10 місяців 8 днів.

Відтак, враховуючи те, що до пільгового стажу позивача підлягає зарахуванню періоди роботи з 23.05.2007 по 04.07.2007, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року та з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року, які становлять 1 рік 8 місяців 12 днів, суд вказує, що пільговий стаж позивача складає лише 9 років 6 місяців 20 днів (з необхідних 10 років років), що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова пенсійного органу в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років з підстави недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV є необґрунтованою та безпідставною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.

Однак, враховуючи недостатність пільгового стажу ОСОБА_1 (9 років 6 місяців 20 днів з необхідних 10 років), суд вказує про необґрунтованість вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , з 06.03.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ 1332240), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №57 від 13.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи зайнятість в яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 23.05.2007 року по 04.07.2007 року у Павлоградському енергопідприємстві філії ВАТ «Павлоградвугілля» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 05.07.2007 року по 28.12.2007 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиністом котельної на шлакоприбиранні, з 05.05.2008 року по 23.09.2008 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 14.04.2009 року по 25.10.2009 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово-комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні, з 01.01.2023 року по 05.03.2023 року у Комунальному підприємстві «Тернівське житлово- комунальне підприємство» на посаді машиніста (кочегара) котельні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ 1332240) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський