Справа № 420/1040/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1040/23

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О

Дата і місце ухвалення 27.03.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 року;

- зобов`язати уповноважену особу Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: про результати досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000375 від 16.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ч.372 та ч.1 ст.366 КК України, та надати копію постанови про прийняте рішення;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 року;

- зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме: про надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000375 внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000375 від 16.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 372 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Апелянт вказував на те, що слідчим неодноразово закривалось провадження у даній кримінальній справі, однак 01.04.2021 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/749/21 було скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 21.09.2020 року про закриття кримінального провадження.

У зв`язку з вказаним, як зазначає апелянт, він звернувся до територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» із запитами від 12.01.2023 року про надання публічної інформації, а саме: в електронному виді копій матеріалів кримінального провадження №0000375, внесеного до ЄРДР за ч.1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури, а також просив повідомити про результати досудового розслідування та надати копію постанови про прийняте рішення.

Апелянт вказував на те, що на цей час він не отримав відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві та запитувані документи. Вказане, на думку апелянта, свідчить про відмову надати позивачу запитувану інформацію.

Посилаючись на положення ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_1 вказував на те, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. І лише у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. При цьому, про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З огляду відмову у розгляді запитів позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду за захистом порушеного права.

Апелянт вважає, що в даному випадку наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 12.01.2023 року, а також зобов`язання уповноваженої особи Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запити ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та надати відповідь.

Крім того апелянт вказував на наявність підстав для задоволення його вимог про відшкодування понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

14.04.2023 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві висловило незгоду з доводами апеляційної скарги та просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.01.2023 року ОСОБА_1 направив засобами електронної пошти на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві два запити на інформацію, в яких, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, просив:

1) надати в електронному вигляді копії матеріалів кримінального провадження №0000375, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури.

2) повідомити його про результати досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000375, внесеного до ЄРДР за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 372 КК України відносно співробітників Котовської місцевої прокуратури та надати копію постанови про прийняте рішення.

Вказані запити зареєстровані відповідачем за вх. №Ч-35 від 12.01.2023 року та за вх. №Ч-36 від 12.01.2023 року.

Вказані запити позивача були розглянуті старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві.

Листом від 18.01.2023 року за вих. № 16-05-1843-23 старшим слідчим направлено на адресу позивача копію постанови про закриття кримінального провадження №0000375.

Крім того, листом від 18.01.2023 року вих. № 16-05-1844-23 старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) повідомлено про те, що порядок ознайомлення з матеріалами кримінального провадження визначений ст. 221 КК України про що відповідно до вимог зазначеного кодексу складається протокол. З огляду на викладене старший слідчий у відповіді на запит зазначив, що відсутні законні підстави для направлення на електронну пошту скан-копії матеріалів вказаного кримінального провадження.

Також старшим слідчим повідомлено про те, що у разі незгоди із прийнятим рішенням воно може бути оскаржене в порядку ст. 303-306 КПК України.

У підтвердження направлення на адресу позивача вказаних відповідей відповідач надав копії накладних Кур`єрської служби доставки.

В свою чергу позивач, посилаючись на допущення відповідачем протиправної бездіяльності по розгляду його запитів, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом, в якому також просив зобов`язати відповідача розглянути відповідні запити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що положення Закону "Про доступ до публічної інформації" не поширюються на доступ учасників кримінального провадження до отримання інформації або документів, створених у ході здійснення досудового розслідування.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що КПК України є спеціальним законом, який встановлює порядок отримання заявником у кримінальному провадженні копії постанови про закриття кримінального провадження та порядок ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. При цьому, бездіяльність відповідача щодо не надіслання копій матеріалів кримінального провадження, результатів досудового розслідування та копії постанови про прийняте рішення не може бути предметом звернення у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" та судового розгляду за правилами адміністративного судочинства. Суд зазначив, що спори стосовно виконання органами слідства та прокуратури владних процесуальних функцій не пов`язані із здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду має здійснюватися в порядку, встановленому КПК.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, однак, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Так, згідно п. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.

В свою чергу, згідно ст. 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Досудове слідство здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001, колегія суддів вважає, що органи досудового розслідування під час здійснення ними досудового слідства і дізнання виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства, а тому, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Звертаючись із заявленим позовом до адміністративного суду позивач просив зобов`язати відповідача розглянути запити про отримання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, а також про повідомлення про результати досудового розслідування у кримінальній справі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що запити ОСОБА_1 хоч і містять посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації», проте спір у цій справі виник у зв`язку з протиправною, на переконання позивача, бездіяльністю органу досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0000375.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що містяться в інформаційно-телекомунікаційній системі досудового розслідування, здійснюється шляхом надання доступу до них або надання електронних копій чи примірників таких матеріалів.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що спір, який виник між сторонами у даній справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевірка правомірності таких обставин, з огляду на положення статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже, їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Положеннями ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на те, що виниклий у цій справі спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися у порядку кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 317, 319, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що вказані в позові вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко