Справа № 620/4546/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 червня 2023 року

м. Київ

справа № 620/4546/22

адміністративне провадження № К/990/19394/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Кушнеренка Євгена Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року

у справі № 620/4546/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.06.2022 № 489 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ на капітана поліції ОСОБА_1 (0097736), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 28.06.2022 № 306 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 29.06.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.06.2022 до дня поновлення на посаді.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалами Верховного Суду від 07 березня 2023 року, від 03 квітня 2023 року, від 20 квітня 2023 року касаційні скарги повернуто скаржнику.

30 травня 2023 року касаційна скарга представника позивача повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіривши зміст касаційної скарги, Судом встановлено, що скаржник посилається на пункти 2, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Посилаючись на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №824/227/17-а та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Проте, скаржником не вказано конкретну норму права (пункт, частину, статтю), яка застосована судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, та щодо якої, на думку відповідача, є необхідність відступлення від висновку щодо її застосування.

Відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.

Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).

Враховуючи, що скаржником не обґрунтовано необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування:

- ч. 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» - питання щодо несення служби поліцейського, адже ні Законом, ні жодним наказом ЧРУП ГУНП в Чернігівській області не було визначено, що Позивач як поліцейський, має виконувати обов`язки виключно в якомусь кабінеті чи за якоюсь адресою. Відсутній наказ та організаційно-розпорядчий документ керівництва, який би визначав адресу робочого місця Позивача та обов`язок працювати і знаходитися тільки за цією адресою;

- статті 1 Дисциплінарного статуту (затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ) - в контексті правової оцінки обв`язку поліцейського виконувати накази керівника, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, адже позивач виконував накази керівника, однак його неправомірно було звільнено.

- статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту - в контексті правової оцінки і тлумачення правомірності, проведення повторного службового розслідування з тих же самих підстав.

Разом з тим, скаржник зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо законності звільнення поліцейських у зв`язку із неможливістю виконувати службові обв`язки під час воєнного стану оголошеного в Україні, а тому даний висновок є необхідним задля формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Верховний Суд звертає увагу, що Суд в ухвалах про повернення касаційної скарги від 03 квітня 2023 року та від 20 квітня 2023 року надавав змістовні пояснення щодо вказаної підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Так, скаржнику було наголошено, що лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому, норми, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник, є загальними та визначають обов`язки поліцейського, питання щодо проведення службового розслідування та порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Водночас необхідно враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують вказані положення в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

Водночас скаржником не наведено належних обґрунтувань щодо неправильного застосування судами частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статей 1, 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту Національній поліції України.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.

Крім того, скаржник посилається на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, та вказує, що судами першої та апеляційної інстанції було необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотань позивача про витребування висновку повного тексту службового розслідування та допиту свідків (п. 1 частини 2 статті 353 КАС України).

Разом з тим, вказаний пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України передбачає, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

У відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктом 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

При цьому, є необгрунтованим посилання на аналогічну справу №620/4545/22, яка перебуває у провадженні Верховного Суду, оскільки постановою від 06 квітня 2023 року скасовано оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції для з`ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до викладу фактичних обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кушнеренка Євгена Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі № 620/4546/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська