Справа № 160/3577/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2023 року Справа № 160/3577/23
23 лютого 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Дніпропетровського державного університету внутрішніх (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення коштів, в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована наявністю у відповідача заборгованості щодо відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 78 148 грн 61 коп. (сімдесят вісім тисяч сто сорок вісім гривень, 61 коп.). Так, позивача наказом відповідача від 02.03.2022 року №48 о/с як випускника було направлено до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області. Наказом третьої особи від 08.08.2022 року №739 О/С відповідача переміщено на посаду слідчого відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції з 09.08.2022 року. Наказом третьої особи від 14.11.2022 року №988 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. Відповідно, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі в період з 2018 по 2022 роки згідно ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII), про що її повідомлено під підпис.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/3577/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3577/23, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
15 березня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначено, що позовні вимоги третя особа підтримує в повному обсязі, повторює викладені у позовній заяві фактичні обставини.
11 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про звільнення відповідача позивач дізнався 09.01.2023 року, відповідно строк звернення до суду сплив 10.02.2023 року, в той час як позов подано 21.02.2023 року, наводить судову практику з цього приводу. Щодо суті позовних вимог зазначає, що не укладала контракт з позивачем, а тому не має зобов`язань перед позивачем щодо відшкодування витрат за навчання. При цьому визнає факт навчання у позивача, таке навчання здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету, тобто відповідач реалізував право на безкоштовну освіту, при цьому вступила в навчальний заклад на конкурсній основі. Щодо доказів позивача зазначає, що вони є неналежними, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами, доказів первинної фактичної вартості утримання відповідача позивачем не надано, первинні фінансові документи не надано, факт понесення витрат на утримання відповідача не доведено. Щодо виплаченого грошового забезпечення вказує, що таке забезпечення отримано за відсутності недобросовісності з боку відповідача, рахункової помилки з боку відповідача, а тому згідно ст. 1215 Цивільного кодексу такі пошти поверненню не підлягають.
11 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення по справі. Зазначає, що ніколи не укладала контракт від 10.08.2018 року №5323 про здобуття освіти у позивача, а тому надати його до суду не може. При цьому звертає увагу, що взагалі ніколи не укладала контракт з відповідачем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року позовну заяву Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.
20 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого додано копію контракту від 10.08.2018 року №5323.
26 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №160/3577/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у задоволенні клопотання Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №160/3577/23 відмовлено, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду відмовлено. Продовжено розгляд справи №160/3577/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року витребувано від Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ засвідчені належним чином докази, в т.ч. первинні бухгалтерські документи, квитанції, розрахунки щодо розміру витрат на утримання конкретної особи із зазначенням методології отримання відповідних сум, на підтвердження заявленого до стягнення розміру витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.
11 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача на виконання вимог ухвали про витребування доказів надійшли документи.
02 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення, в яких відповідач повторює свої доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, також вказує, що правові позиції, використані судом в ухвалі від 27 квітня 2023 року, є досить суперечливими та не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Щодо наданих позивачем доказів зазначає, що надані позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів документи не є належними, допустимими та достатніми доказами для підтвердження факту витрачання позивачем на відповідача заявленої до стягнення суми, відповідні документи не є первинними бухгалтерськими документами, доказів первинної фактичної вартості утримання відповідача не надано.
02 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява від відповідача про зупинення провадження по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі №160/3577/23 відмовлено.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами/
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом позивача від 01.08.2018 року №159 ос відповідача зараховано з 10 серпня 2018 року курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції», факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування.
Наказом позивача від 02.03.2022 року №48 ос відповідача із ступенем вищої освіти «бакалавр» направлено у розпорядження з 06 березня 2022 року для призначення на посади згідно з отриманим фахом.
Наказом третьої особи від 08.08.2022 року №739 о/с як прибулу з Головного управління Національної поліції в Донецькій області позивача, лейтенанта поліції. призначено на посаду слідчого (за рахунок посади старшого слідчого) слідчого відділення відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції.
Рапортом від 24.10.2022 року, зареєстрованим у третьої особи за вхідним №Т-1846р від 25.10.2022 року відповідача просила звільнити її з 15.11.2022 року.
Наказом третьої особи від 14.11.2022 року №988 о/с відповідача, лейтенанта поліції, слідчого слідчого відділення відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції, звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII (за власним бажанням), підстава: рапорти ОСОБА_1 від 24.10.2022 року.
Відповідно до довідки-розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ 2018-2022 рр. від 14.02.2023 року №69 витрати на утримання відповідача були наступні:
2020 рік: продовольче забезпечення - 4352,43 грн, теплоенергія 988,49 грн, водопостачання/водовідведення 522,66 грн, електрична енергія 276,48 грн, грошове забезпечення: 3196,38 грн, медичне забезпечення: 13,54 грн, всього: 9349,98 грн;
Довідка-розрахунок фактичних витрат на продовольче забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно.
Довідка-розрахунок фактичних витрат на продовольче забезпечення ДДУВС з 2018 року по 2022 року курсанта ОСОБА_1 від 04.05.2023 року №349 містить відповідну інформацією з деталізацією помісячно щодо кількості та вартості сніданків, обідів та вечерь.
Довідка-розрахунок фактично отриманого грошового забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно. Аналогічна інформація міститься в довідці-розрахунку від 04.05.2023 року №349.
Довідка-розрахунок фактичних витрат за теплоенергію курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно.
Довідка-розрахунок фактичних витрат за водопостачання та водовідведення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно
Довідка-розрахунок фактичних витрат за електропостачання курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно.
Довідка-розрахунок фактичних витрат теплоенергії, водопостачання та водовідведення, енергопостачання ДДУВС за 2018-2022 роки курсанта ОСОБА_1 від 04.05.2023 року №349 містить відповідну інформацію з деталізацією помісячно щодо обсягу споживання, вартості споживання, кількості днів споживання та вартості такого споживання.
Довідка-розрахунок фактичних витрат на медичне забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 рік від 14.02.2023 року №69 містить раніше вказану інформацію з деталізацією помісячно. Аналогічна інформація міститься і в довідці-розрахунку увід 04.05.2023 року №349.
Третьою особою відповідачу направлено повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ із специфічними умовами навчання від 11.11.2022 року №43/20-1548, в якому визначення розміру відшкодування відповідача повідомлено про існування обов`язку відшкодувати відповідні витрати. В повідомлення наявна відмітка відповідача про ознайомлення з ним 15.11.2022 року.
Листом від 25.12.2022 року №20/6-3007 третя особа повідомила позивача про звільнення зі служби відповідача, направила відповідні матеріали відносно неї. На листі наявна відмітка про його отримання позивачем 09.01.2023 року, вхідний №52.
Арматурна картка №219 містить інформацію про речове забезпечення відповідача в період з 2018 року по 2021 рік. Також інформація про видані відповідачу предмети однострою міститься у роздавальній відомості від 24.12.2021 року №96, роздавальній відомості від 24.03.2021 року №10, роздавальній відомості від 21.12.2020 року №71, роздавальна відомість від 17.09.2019 року №49, роздавальна відомість від 20.02.2020 року №13
В журналі обліку укладених контрактів, розпочатого 01.09.2017 року, міститься запис про укладення позивачем контракту від 10.08.2018 року №5323 із відповідачем та підпис. В ході судового розгляду відповідач не визнала належність їй вказаного підпису.
Згідно контракту про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 10.08.2018 року №5323 відповідач як виконавець, ГУНП в Донецькій області як замовник та відповідач як особа уклали цей контракт щодо підготовки за державним замовленням на денній формі навчання здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» за спеціальністю 081 Право. Відповідно до п. 3.5. розділу ІІ цього контракту відповідач зобов`язалася у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку. В ході судового розгляду відповідач заперечувала укладання нею цього контракту. Пунктом 9 розділу IV цього контракту передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30 червня 2025 року. Цей контракт розповсюджується на відносини, що виникли з моменту зарахування особи на навчання та дії протягом 3-х років з дати призначення особи на посаду замовником. В частині відшкодування особою витрат на її утримання контракт діє протягом трьох років з моменту, коли виконавцю стало відомо про невиконання особою взятих на себе зобов`язань.
Вважаючи наявною за відповідачем заборгованість у заявленому до стягнення розмірі позивач звернувся з цим позовом про її стягнення.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» від 10.01.2002 року №2925-III навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.
Частиною другою статті 74 Закону №580-VIII встановлено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону №580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 5 ст. 74 Закону №580-VIII передбачено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №261).
Відповідно до п. 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Згідно з п. 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:
грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;
оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Пунктом 4 Порядку №261 встановлено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Відповідно до п. 5 Порядку №261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Пунктами 6, 8 Порядку №261 встановлено, що особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Застосовуючи вказані положення законодавства до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Правова оцінка доводам відповідача щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом судом надана в ухвалі від 27 квітня 2023 року, відповідні висновки є актуальними на момент ухвалення рішення суду. Твердження відповідача про те, що використані судом правові позиції Касаційного адміністративного суду є суперечливими судом відхиляються, оскільки відповідні правові висновки є послідовними та логічно узгодженими, що вказує на існування стабільної судової практики Верховного Суду з цього питання, в свою чергу заперечення відповідача ґрунтуються на незгоді зі змістом відповідних правових позицій Касаційного адміністративного суду, що не перешкоджає їх використанню. Щодо твердження відповідача про можливість штучного поновлення строку звернення до суду суд вказує, що за обставин цієї справи повідомлення про добровільне відшкодування витрат відповідачу направлено в межах розумного строку з дня отримання позивачем відповідної інформації від третьої особи, а ймовірні зловживання в цій сфері врегульовано ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та збалансовано інтересом самого навчального закладу, який зацікавлений в отримані відшкодування без затримання.
Отже, суд відхиляє доводи відповідача в частині пропуску позивачем строку звернення до суду.
Щодо тверджень відповідача про неукладення нею контракту від 10.08.2018 року №5323 суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
За обставин цієї справи позивачем надано копію відповідного контракту, а також копію журналу про отримання контрактів, які вказують на укладання контракту з відповідачем. Окрім цього, положення ч. 2 ст. 74 Закону №580-VIII та п. 2 Порядку №261 дають підстави для висновку про те, що навчання у навчальних закладах системи Міністерства внутрішніх справ без укладення відповідного контракту є неможливим, в свою чергу факт навчання у позивача відповідач не заперечувала.
Враховуючи вказане, суд вважає доведеною належним чином обставину укладення відповідачем контракту від 10.08.2018 року №5323.
Щодо тверджень відповідача про те, що виплачене під час навчання грошове забезпечення не підлягає відшкодуванню за результатами цього спору суд зазначає наступне.
Положення ч. 4 ст. 74 Закону в цій частині містять відсилання до п. 3 Порядку №261, який безпосередньо передбачає включення витрат, пов`язаних з виплатою грошового забезпечення, до розміру відшкодування, яке здійснюється у разі дострокового звільнення зі служби.
Також суд звертає увагу на те, що положеннями п. 3.5. розділу ІІ Контракту від 10.08.2018 року №3523 відповідач добровільно зобов`язалася відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до «пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію. Отже, відповідач добровільно вивела спірні правовідносини з-під правового регулювання ст. 1215 Цивільного кодексу України та врегулювала їх на власний розсуд, що прямо передбачено ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України. Висновок про належність вказаного контракту як доказу в цій справі судом зроблено раніше.
Отже, суд приходить до висновку, що в цій справі відшкодуванню підлягають всі види витрат, пов`язаних з утриманням відповідача під час її навчання у позивача в період з 2018 по 2022 рік, включно із витратами на грошове забезпечення.
Щодо тверджень відповідача про неналежність доказів позивача.
Позивач, добровільно уклавши контракт від 10.08.2018 року №3523, у п. 3.5. розділу ІІ зобов`язалася відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі «в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку». Отже, висловлені відповідачем заперечення в цій частині є необґрунтованими, оскільки стягнення з відповідача здійснюється саме на підставі довідки-розрахунку від 14.02.2023 року №69.
Разом з цим, з метою дотримання засади офіційного з`ясування всіх обставин, перевірки належності цієї довідки-розрахунку судом досліджено окремі довідки-розрахунки щодо кожного з видів витрат на відповідача, а також витребувано додаткові документи, які містять деталізовану інформацію про складові та довідки-розрахунку від 14.02.2023 року №69. Отже, ця довідка-розрахунок є належним, достатнім, допустимим та достовірним доказом на підтвердження наявної у відповідача розміру заборгованості, а тому враховується судом при ухваленні рішення по суті.
Окремо суд зауважує, що відповідач проти всього розгляду справи не заперечував проти самого факту понесення позивачем відповідних витрат на її утримання (факту проживання та використання комунальних послуг, речового та медичного забезпечення), безпосередньо визнав отримання нею грошового забезпечення. Відповідно, у відповідача наявний обов`язок відшкодувати відповідні витрати, пов`язані з її утримання, в повному обсязі, що нею не здійснено.
Суд зауважує, що в рамках спору про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, передумовою для стягнення розміру таких витрат є підтвердження факту їх понесення, при цьому випускник та навчальний заклад вільні у визнанні способу підтвердження факту та розміру таких витрат, що за обставин цієї справи здійснено у п. 3.5. розділу ІІ контракту від 10.08.2018 року №3523. На виконання засади офіційного з`ясування всіх обставин суду належить надати власну оцінку доведеності факту та розміру таких витрат, що здійснюється відповідно до загальних правил доказування, які не вимагають підтвердження факту та розміру таких витрат виключно первинними бухгалтерськими документами, доказування сторонами та оцінка судом доказів в цій частині здійснюється на загальних засадах, передбачених ст.ст. 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства. Також судом враховано специфіку масового утримання у вищих навчальних закладах студентів, що впливає на можливості та порядок обліку витрат на їх утримання. Відповідно, доводи відповідача щодо необхідності надання первинних бухгалтерських документів судом відхиляються.
Також суд відхиляє припущення відповідача про те, що позивач міг зазначити в розрахунках фактичних витрат будь-яку суму, оскільки адміністративний суд вирішує спір відповідно до засад та правил адміністративного судочинства, які накладають на сторони та суд вимоги щодо доказування та оцінки доказів, дослідження обставин справи і тд, ступень доведеності заявленої до відшкодування у цій справі розміру заборгованості суд вважає належним виходячи з усієї сукупності доказів, наявних в матеріалах справи, оцінених судом відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Суд також враховує, що відповідачем в свою чергу не наведено жодних обчислень, які б вказували на те, що на її утримання позивачем були понесені витрати будь-якого розміру, що за умови визнання відповідачем факту утримання у вищому навчальному закладі є суперечливим, оскільки таке утримання в будь-якому випадку передбачає понесення витрат.
Суд вважає за доцільне навести практику Європейського суду з прав людини, яка є релевантною до обставин цієї справи за змістовним критерієм (суттю правовідносин між студентами вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання та подальшим працевлаштуванням в державних органах).
Європейський суд з прав людини уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту кошом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.
Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.
Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.
Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.
Щодо захисту права власності у рішенні Європейського суду з прав людини вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Отже, практика відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі особи, яка не виконала свій обов`язок щодо відпрацювання в державних органах визначеного строку, є належним способом реалізації державної політики та відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Спосіб реалізації такої політики шляхом подання позову до суду забезпечує особі можливість належним чином представляти свою позицію та користуватися усім можливим обсягом прав, в свою чергу суд забезпечує дотримання законності та верховенства права під час здійснення відповідної процедури.
Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заперечень відповідача, доведеність заявленого до відшкодування розміру витрат та підстав їх стягнення з відповідача, що вказує на обґрунтованість позову.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17.02.2023 року №126.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, за обставин цієї справи відсутні судові витрати, які підлягають розподілу за результатом ухвалення рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний помер ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 78 148 грн. 61 коп. (сімдесят вісім тисяч сто сорок вісім гривень 61 копійка).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Боженко