Справа № 607/4307/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 607/4307/23 пров. № А/857/6661/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Онишкевича Т. В. Улицька С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2023 року (рішення ухвалене за правилами провадження в окремих категоріях термінових справ з повідомленням сторін в м.Тернопіль судом у складі головуючого судді Кунець Н.Р., дата складення повного тексту рішення суду - 29 березня 2023 року) у справі №607/4307/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, суд -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Тернопільські області Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №218032 від 02.02.2023, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що факт керування транспортним засобом не є підтвердженим під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому позивач не може нести адміністративну відповідальність за те, що він фактично не вчиняв.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судове засідання представник відповідача не прибув, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

В судовому засіданні представник позивача Гнат Н.А. надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у даній адміністративній справі виконано обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, надано до суду належні докази на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови. При цьому, позивачем не спростовано обставин викладених в оскаржуваній постанові та не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.02.2023 поліцейським взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Костюк Я.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №218032 від 02.02.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02.02.2023 о 12 год. 30 хв. в м. Тернопіль по вул. Лук`яновича, 8, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який долучено представником відповідача до відзиву, на якому зафіксовано, що 02.02.2023 працівники поліції прибули за викликом працівників обласного територіального центру комплектування, які повідомили, що стали свідками зіткнення транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 із припаркованим автомобілем. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 пред`явив документ, що посвідчує особу, а саме свій закордонний паспорт. Надалі працівники поліції поспілкувалися з працівниками обласного територіального центру комплектування, які чітко та ствердно вказали, що були свідками як транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , допустив зіткнення з іншим автомобілем та вони наздогнали останнього, оскільки він мав намір покинути місце ДТП. При цьому, працівники ОТЦК наголошували на тому, що за кермом автомобіля, який допустив зіткнення, перебував саме ОСОБА_1 , вказуючи на нього. Після цього, працівники поліції почали вимагати у ОСОБА_1 надати посвідчення водія відповідної категорії, однак останній відмовився та вказав, що транспортним засобом він не керував.

Крім того, як вбачається з витягу з бази ІПНП від 02.02.2023 (а.с.29-30), 02.02.2023 надійшло повідомлення від працівників ОТЦК про те, що автомобіль марки «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , який вчинив ДТП з вантажним автомобілем, утікає з місця події. Водій в нетверезому стані. Прибувши на місце події було виявлено заявника ОСОБА_2 , який повідомив про те, що близько 12 год. 30 хв., рухаючись по вул. Бродівська помітив як автомобіль «Мерседес Спрінтер», д.н.з. НОМЕР_1 , в`їхав у вантажний автомобіль марки «Даф», різко розвернувся та почав утікати в сторону Нового світу. Після чого вказаний транспортний засіб було наздогнано по вул. Академіка Горбачевського біля в`їзду до ДСНС. Прибувши за вказаною адресою виявлено водія ОСОБА_1 , в якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водієві запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та проїхати в найближчий медичний заклад. Водій відмовився в категоричній формі. Також водій не мав при собі посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Водій вчинив ДТП та покинув місце події.

Водночас, покликання позивача на те, він не керував транспортним засобом, а тому не був зобов`язаний пред`являти працівникам поліції своє посвідчення водія відповідної категорії, не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, а також факту наявності відеоматеріалів з нагрудної камери працівника поліції, з яких встановлено, що працівники поліції прибули за викликом працівників ОТЦК, які повідомили про те, що позивач, керуючи транспортним засобом, вчинив ДТП та залишив місце події.

При цьому, як вірно враховано судом першої інстанції, працівники поліції діяли в рамках своїх повноважень, оскільки в розпорядженні останніх перебувала інформація, яка свідчила про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, а саме вчинив ДТП та залишив місце події. Відтак, діючи у межах своїх повноважень працівники поліції вимагали від позивача надати посвідчення водія відповідної категорії, на що останній повідомив про відсутність у нього такого посвідчення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивачем порушено вимоги п. 2.1 (а) ПДР України, а саме останній, як водій механічного транспортного засобу, не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі оглянутих колегією суддів доказів, зокрема витягу з бази ІПНП від 02.02.2023, рапорту поліцейського, а також відеозапису із нагрудного реєстратора, встановлено порушення позивачем ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тому, враховуючи надані сторонами пояснення та зібрані у справі докази, колегія суддів вважає підтвердженим факт вчинення позивачем спірного адміністративного правопорушення, а як наслідок вважає правомірною оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2023 року у справі №607/4307/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 08 червня 2023 року