Справа № 420/1750/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1750/23
Головуючий в 1 інстанції: Скупинська О.В.

Дата і місце ухвалення 17.04.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року;

- зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: про результати досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2, та повідомити про прийняте рішення;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року;

- зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві на його користь судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 року було відмовлено у відкритті провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві:

1. визнати протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року;

2. зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: про результати досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2, та повідомити про прийняте рішення.

Роз`яснено позивачу, що розгляд вказаних вимог щодо кримінального провадження №0000610 віднесено до юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва, в порядку, передбаченому КПК України.

Роз`яснено позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Також вказаною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині:

1. визнати протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року;

2. зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019 року, внесеного за заявою позивача про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2

У зв`язку з цим, позивач вважався потерпілим у кримінальному провадженні №0000610 від 13.08.2019.

Апелянт вказав на те, що 07.12.2020 року слідчий закрив кримінальне провадження №0000610 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 15.01.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у справі №487/3996/20 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019, відмовив. Ухвала слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєві від 15.01.2021 року залишена без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29.01.2021 року. У зв`язку з цим, позивач втратив статус потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

22.01.2023 року, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», позивач подав до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві запити про надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019 року та просив повідомити про результати досудового розслідування і про прийняте рішення.

Апелянт вказував на те, що на цей час він не отримав відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві та запитувані документи. Вказане, на думку апелянта, свідчить про відмову надати позивачу запитувану інформацію.

Посилаючись на положення ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ОСОБА_1 вказував на те, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. І лише у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. При цьому, про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З огляду відмову у розгляді запитів позивач і звернувся до Одеського окружного адміністративного суду за захистом порушеного права.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог, позивач вказував на те, що відомості, які містять оперативні дані правоохоронних органів про злочини та причетних до їх вчинення осіб, за визначенням категорії «службової інформації», яке встановлене статтею 9 Закону України № 2939-VI, не можуть належати до службової інформації, а відомості про особу, щодо якої внесено запис до бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, за якою статтею, яким правоохоронним органом та за повідомленням якої особи, що запитувались позивачем, не відповідають сукупності вимог, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2939-VI, для обмеження доступу до даної інформації.

Крім цього, апелянт зазначив, що запитувана ним інформація не використовується в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення інформації не може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації не переважає суспільний інтерес в її отриманні. Поряд з цим, витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, який формується держателем - Генеральною прокуратурою України, не містить інформації, зібраної в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни чи інформації, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не надав належної оцінки його доводам.

Крім того апелянт зазначив, що з відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем у справі вбачається, що за результатами розгляду поданих ним звернень (Ч-61 та Ч-62) слідчим ТУ ДБР у м. Миколаєві Ротарем А.М. надано відповідь за вих. №16-04-4189-23 від 09.02.2023 року, в якій повідомлено, що кримінальне провадження №0000610 закрито 07.12.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та постанова про закриття надіслана на його адресу, яка була в подальшому ним оскаржена до Заводського районного суду м. Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду. З приводу надання ОСОБА_1 копій матеріалів кримінального провадження, слідчим повідомлено, що діюче законодавство не передбачає обов`язок слідчого надати стороні провадження копії матеріалів кримінального провадження.

Апелянт зазначає, що відповідачем до суду не надано доказів отримання позивачем вказаних листів, а також не надано доказів надсилання ним відповіді на запити на електронну адресу позивача.

В апеляційній скарзі ще раз наголошено, що на цей час позивач не отримав відповіді Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві та запитувані документи. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

З огляду на зазначене апелянт вважає, що в даному випадку наявні підстави для визнання протиправною бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 року, а також зобов`язання уповноваженої особи Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запити ОСОБА_1 в порядку Закону № 2939 та надати відповідь.

Крім того апелянт вказував на наявність підстав для задоволення його вимог про відшкодування понесених ним судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

08.05.2023 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві висловило незгоду з доводами апеляційної скарги та просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2023 року ОСОБА_1 направив засобами електронної пошти на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві два запити на інформацію, в яких, керуючись вимогами та правами, передбаченими ст. 3, 4, 5, 101, 12, 14, 15, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, просив:

1) надати в електронному вигляді копії матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019 року, внесеного за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2 ;

2) повідомити його про результати досудового розслідування та надати копію постанови про прийняте рішення.

Вказані запити зареєстровані відповідачем за вх. №Ч-61 від 23.01.2023 року та за вх. №Ч-62 від 23.01.2023 року.

Вказані запити позивача були розглянуті слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві та за вих. № 16-04-4189-23 від 09.02.2023 року на адресу позивача направлено відповідь, в якій ОСОБА_1 повідомлено, що вищевказане кримінальне провадження №0000610 від 13.08.2019 року 07.12.2020 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та постанова про закриття надіслана на адресу ОСОБА_1 .

Крім того, у листі зазначено, що питання стосовно того, що ОСОБА_1 не повідомлений про результати досудового розслідування не відповідають дійсності, так як ОСОБА_1 вищевказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000610 оскаржено до Заводського районного суду м. Миколаєва, слідчим суддею якого постановлено ухвалу від 15.01.2021, якою відмовлено у задоволенні скарги, а постанову слідчого залишено без змін.

Також у відповіді зазначено, що ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2021, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000610, оскаржено ОСОБА_1 до Миколаївського апеляційного суду, який у свою чергу постановив ухвалу, якою ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.01.2021 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

З приводу надання копій матеріалів кримінального провадження повідомлено, що діюче законодавство не передбачає обов`язок слідчого надати стороні провадження копії матеріалів кримінального провадження.

У додатку до листа зазначено про направлення копію ухвали Миколаївського апеляційного суду від 29.01.2021 на 6 арк.

Згідно листа начальника ВДЗ ТУ ДБР у м.Миколаєві від 16.02.2023 №815/16-16/23, наданого на виконання службової записки головного спеціаліста-юриста відділу матеріального забезпечення ТУ ДБР у м.Миколаєві від 14.02.2023 року№798/16-14/23, лист вих. № 16-04-4189 від 09.02.2023 року надано слідчим на відправлення до відділу документального забезпечення 09.02.2023 року та згідно внутрішнього реєстру відправленої звичайної кореспонденції ТУ ДБР у м. Миколаєві, зазначений лист 09.02.2023 року направлено звичайним поштовим відправленням адресату ОСОБА_1 .

Вважаючи бездіяльність Територіального управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві про відмову розглянути запит ОСОБА_1 від 22.01.2023 протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на те, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом зумовлено порушенням його прав як запитувача інформації з посиланням позивача на приписи ч.2 ст.23 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Суд зазначив, що наданими до суду доказами встановлено, що запити позивача відповідачем було розглянуто на направлено відповідь на адресу ОСОБА_1 простою кореспонденцією.

Суд першої інстанції зауважив, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" не містить припису щодо обов`язку розпорядника публічної інформації надсилати відповіді на запити рекомендованими листами, як і не містить обов`язку направляти відповіді на такі запити на адресу електронної пошти, яка у них вказана. На думку суду, Закон України "Про доступ до публічної інформації" містить лише обов`язок щодо своєчасного розгляду (протягом п`яти днів) таких запитів.

В той же час, суд зазначив, що позивач не оскаржує дії відповідача щодо розгляду його запитів з порушенням встановлених строків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві фактично вчинені дії, що виразились у відмові у наданні відповіді на запити позивача від 22.01.2023 року на отримання публічної інформації.

Надаючи оцінку відмові Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у наданні відповіді на запит позивача від 22.01.2023 на отримання публічної інформації, суд зазначив, що з огляду на те, що саме КПК України регулюються питання отримання копій матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019 та надіслання постанови про закриття кримінального провадження, дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні запитів на інформацію від 22.01.2023 року в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" не можуть вважатися протиправними, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд також зазначив, що вимога позивача зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запити ОСОБА_1 від 22.01.2023 року відповідно до поставлених питань є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності, а відтак, з огляду на відмову у задоволенні основної вимоги - задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

За правилами ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до положень ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В даному випадку у поданому позові позивач просив визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про відмову розглянути запит від 22.01.2023 року; зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Миколаєві розглянути запит щодо надання в електронному виді копії матеріалів кримінального провадження №0000610 від 13.08.2019, внесеного за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 366 КК України, відносно слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_2

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що саме КПК України регулюються питання отримання копій матеріалів кримінального провадження та надіслання постанови про закриття кримінального провадження.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Так, згідно п. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.

В свою чергу, згідно ст. 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Досудове слідство здійснюють слідчі одноособово або слідчою групою.

Орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001, колегія суддів вважає, що органи досудового розслідування під час здійснення ними досудового слідства і дізнання виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства, а тому, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Звертаючись із заявленим позовом до адміністративного суду позивач просив зобов`язати відповідача розглянути запит про отримання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що запит ОСОБА_1 хоч і містить посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації», проте спір у цій справі виник у зв`язку з протиправною, на переконання позивача, бездіяльністю органу досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000610.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 221 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що містяться в інформаційно-телекомунікаційній системі досудового розслідування, здійснюється шляхом надання доступу до них або надання електронних копій чи примірників таких матеріалів.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що спір, який виник між сторонами у даній справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених КПК України.

Колегія суддів зазначає, що перевірка правомірності таких обставин, з огляду на положення статті 19 КАС України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже, їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Положеннями ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на те, що виниклий у цій справі спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися у порядку кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 317, 319, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що вказані в позові вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко