Справа № 600/4431/22-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4431/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.08.2022 р. № 30 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2022 року, з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1 - 18 років.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак пенсійний орган прийняв рішення, яким відмовив йому у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав. З указаним позивач не погоджується, оскільки такі дії відповідача порушують його право на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, позивач вказує на наявність в нього достатнього пільгового страхового стажу за списком №1 задля виходу на пенсію на пільгових умовах. Крім цього, позивач наголошує, що при вирішенні питання про призначення йому пенсії необхідно застосовувати норми Закону №1788-ХІІ.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що норми щодо можливості визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та пенсійного віку особи за нормами ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не підлягають застосуванню після набрання чинності Законом №2148. В свою чергу, пенсія на віком на пільгових умовах за списком №1 призначається після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії на пільгових умовах відповідачем встановлено, що вік позивача становить 47 років, страховий стаж складає 29 років, 2 місяці та 7 днів, а пільговий стаж 6 місяців 4 дні.

При цьому, період роботи позивача з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 не були зараховані відповідачем до стажу за списком №1, який дає право на отримання пільгової пенсії, у зв`язку із відсутністю інформації про проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, відповідач вважає, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах є законним, а відтак відсутні підстави для його скасування.

З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено наступне:

- з 13 жовтня 1993 року по 31 грудня 1993 року ОСОБА_1 працювала в ПрАТ "МЗВМ" машиністом крана в збирально-зварювальному цеху №93 на гарячих ділянках робіт 4 розряду;

- з 01 січня 1994 року по 06 жовтня 2002 року - ОСОБА_1 працювала в ПрАТ "МЗВМ" у збирально-зварювальному цеху №95 машиністом крана на гарячих ділянках робіт 4 розряду;

- з 07 жовтня 2002 року по 04 січня 2011 року ОСОБА_1 працювала в ПрАТ "МЗВМ" у збирально-зварювальному цеху №179 машиністом крана на гарячих ділянках робіт 4 розряду;

- з 05 січня 2011 року по 27 лютого 2011 року ОСОБА_1 працювала у ВАТ "Азовзагальмаш" у збирально-зварювальному цеху №179 машиністом крана на гарячих ділянках робіт 4 розряду.

Варто зазначити, що періоди роботи позивача з 13.10.1993 року по 06.10.2002 року та з 07.10.2002 року по 04.01.2011 року на посаді машиніста крана, зайнятого на гарячих ділянках робіт, підтверджуються також довідкою №195 про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Крім цього, згідно довідки №196 про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, також підтверджується період роботи позивача з 05.01.2011 року по 26.02.2011 року на посаді машиніста крана, зайнятого на гарячих ділянках роботи.

10.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, яку в подальшому згідно принципу екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням від 19.08.2022 року №30 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, у рішенні зазначено, що необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (Список №1).

Крім цього, у рішенні вказано, що позивачу не зараховано період роботи з 13.10.1993 року по 01.04.2011 року згідно пільгової довідки №673/14 від 04.01.2022 року (довідка №195), оскільки інформація зазначена у довідці не відповідає записам трудової книжки, зокрема в довідці зазначено, що період роботи з 13.10.1993 року по 06.10.2002 року заявниця працювала у цеху №193, а згідно трудової книжки в цеху №93. Також в довідці та в трудовій книжці відсутня інформація, в якому саме виробництві була зайнята особа, а згідно наказу про результати атестації від 13.08.2004 року №157 посада машиніста крана атестована у виробництві вагонобудівництва.

Поряд з цим, позивачу також не враховано період роботи з 05.01.2011 року по 26.02.2011 згідно пільгової довідки №673/6 від 04.01.2022 (довідка №196), оскільки заявниця працювала у ВАТ "Азовзагальмаш", а інформація про проведення атестації наявна на ВАТ "МЗВМ". Інформація про те, що умови праці не змінювались та результати атестації проведеної на ВАТ "МЗВМ" поширюються і на ВАТ "Азовзагальмаш" відсутня.

За таких обставин, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку та відсутній пільговий стаж.

Позивач, не погоджуючись рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умова, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Порядок призначення пенсії, у тому числі на пільгових умовах, встановлений Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Варто зазначити, що при вирішенні даного спору судом фактично надається оцінка законності рішенню, прийнятого Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, від 19.08.2022 року №30 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, що й становить предмет спору.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставами для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є те, що заявниця не досягла пенсійного віку та відсутній пільговий стаж.

При цьому, твердження про відсутність у заявниці необхідного пенсійного віку аргументоване відповідачем тим, що згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років.

Однак, суд не погоджується з доводами відповідача стосовно того, що пенсія за віком на пільгових умовах за списком № 1 призначається після досягнення 50 років, з огляду на таке.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд приходить до висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Подібний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20, який суд враховує в силу ч. 5 статті 242 КАС України.

Таким чином, суд відхиляє аргументи відповідача, викладені у оскаржуваному рішенні стосовно того, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначається після досягнення 50 років, оскільки згідно приписів Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 мають жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд наголошує, що на момент звернення до пенсійного органу і заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний вік заявниці становив 47 років (про що зазначено у оскаржуваному рішенні), що є достатнім для призначення відповідної пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Стосовно не зарахування позивачу періодів роботи з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, періоди роботи позивача з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 не зараховані позивачем у зв`язку з тим, що у пенсійного органу відсутня інформація про проведення атестації робочих місць.

Натомість, суд звертає увагу, що 1 серпня 1992 року постановою Кабінету Міністрів України №442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок №442).

Так, пунктом 1 Порядку №442 визначено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з пунктом 2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку №442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації (пункт 4 Порядку №442).

Надаючи оцінку доводам відповідача в указаній вище частині, суд виходить з того, що згідно з правовою позицією Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №686/10117/16-а та від 19 лютого 2020 року №520/15025/16-а своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року №520/15025/16-а зауважила, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту б статті 13 Закону №1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, наявність атестації робочого місця, не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право особи на пільгову пенсію, оскільки працівник не несе відповідальності за не проведення атестації керівником підприємства, організації.

До того ж, матеріалами справи (записами трудової книжки та довідками №195 і №196) підтверджується факт роботи позивача у періоди з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 на посаді машиніста крана у збирально-зварювальних цехах, що фактично зараховується до спеціального стажу за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, та дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

З огляду на викладене, суд також відхиляє аргументи відповідача стосовно відсутності у позивача необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, оскільки періоди роботи з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 на посаді машиніста крана у збирально-зварювальних цехах підлягають зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

При цьому, зарахувавши періоди роботи з 13.10.1993 по 04.01.2011 та з 05.01.2011 по 26.02.2011 до пільгового стажу за списком №1 у ОСОБА_1 буде більш ніж достатньо загального страхового стажу (понад 15 років) та пільгового стажу (понад 7 років 6 місяців) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 згідно пункту «а» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно із позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

У справі "Трегубенко проти України" (заява № 61333/00, пункт 53) суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії на пільгових умовах для осіб, які відпрацювали в особливих умовах, набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пільгову пенсію, є звуженням цього права.

Отже, Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області протиправно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а тому рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області від 19.08.2022 року №30 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, з метою обрання належного способу захисту порушеного права, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2022 року (дата звернення із заявою) на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 793,92 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, то суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 793,92 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 19.08.2022 року №30 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2022 року на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати - судовий збір в сумі 793,92 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, )

Суддя І.В. Маренич