Справа № 160/7622/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 160/7622/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року в адміністративній справі №160/7622/22 (суддя у 1 інстанції Конєва С.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкової вимоги №0-0461 від 25.01.2022р., податкових повідомлень-рішень №215-2406-0461/1, №215-2406-0461 від 26.01.2022р., зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0-0461 від 25.01.2022р., якою визначено позивачеві суму податкового боргу станом на 24.01.2022р. в розмірі 130117,40 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 215-2406-0461/1 від 26.01.2022р., яким визначено позивачеві суму податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період 2020 рік в розмірі 65058,70 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 215-2406-0461 від 26.01.2022р., яким визначено позивачеві суму податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб 18010900» за період 2021 рік в розмірі 65058,70 грн.;

- зобов`язати відповідача внести відомості до інтегрованої автоматизованої інформаційно-аналітичної системи щодо скасування податкової вимоги №0-0461 від 25.01.2022р. та податкових повідомлень-рішень № 215-2406-0461/1, № 215-2406-0461 від 26.01.2022р., якими встановлено суму заборгованості позивачеві зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 130117,40 грн.;

- присудити на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача у вигляді судового збору в розмірі 2602,34 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, без урахування всіх обставин, що мають значення, просить скасувати рішення суду та задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з п.287.2 ст.287 ПК України облік фізичних осіб - платників податків і нарахування відповідних сум проводиться щороку до 1 травня. Водночас в даному випаду відповідач пропустив строк для винесення оскаржуваних ППР. При цьому, для нарахування податкових зобов`язань із земельного податку контролюючий орган повинен використовувати дані державного земельного кадастру. В даному випадку відповідачем було використано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №0804-1914-ного від 18.04.2019 року. Вказаний витяг містить дані станом на 2019 рік. Водночас, відповідачем при розрахунку грошового зобов`язання за 2020 та 2021 роки застосовано коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2016 рік - 1,06, в той час як коефіцієнт вже враховано при розрахунку НГО за 2019 року, що в свою чергу свідчить про неправильність такого розрахунку. Також відповідно до витягу із інтегрованої картки платника податків, станом на 28.02.2022 року у позивача відсутня заборгованість, а тому підстав для винесення оскаржуваних рішень у відповідача не було.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

З матеріалів справи слідує, що позивач є користувачем земельної ділянки за кадастровим №:01:297:0022 загальною площею 0,0497 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно до договору оренди землі від 27.10.2010р., що підтверджується копією наведеного договору наявного у справі.

25.01.2022р. контролюючим органом була сформована податкова вимога Форми «Ф» за №0-0461 за змістом якої станом на 24.01.2022р. позивачеві визначено податковий борг по земельному податку з фізичних осіб на суму 130117,40 грн., що підтверджується її копією.

У подальшому 26.01.2022р. на підставі п.286.5 ст.286 ПК України контролюючим органом були сформовані та направлені на адресу позивача наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:

- №215-2406-0461/1 за яким позивачеві було визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб» за податковий період 2020 рік у сумі 65058,70 грн., що підтверджено його копією;

- №215-2406-0461 за яким позивачеві було визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб» за податковий період 2021 рік у сумі 65058,70 грн., що підтверджено його копією.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Пунктом 269.1 статті 269 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками податку є, зокрема, згідно п.п. 269.1.2 - землекористувачі.

Відповідно до пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Положеннями п.271.1 ст.271 ПК України встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Приписи п.286.1ст.286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу - п.287.10 ст.287 ПК України.

А у відповідності до пункту 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Таким чином, обов`язок зі сплати земельного податку з фізичних осіб покладено на землекористувачів, в той же час, на контролюючий орган покладені повноваження щодо нарахування землекористувачеві сум земельного податку з фізичних осіб до 1 липня поточного року, проте, не пізніше закінчення 1095 днів, тобто, у даному випадку, за період 2020р. не пізніше 01.07.2023р., за період 2021р. не пізніше 01.07.2024р.

В даному випадку спірними податковими повідомлення-рішення №215-2406-0461/1, №215-2406-0461 позивачу, як землекористувачеві земельної ділянки, відповідачем було нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2020р. та за 2021р. у сумі 65058,70 грн. за кожний рік, їх було прийнято контролюючим органом 26.01.2022р., тобто, у межах вищенаведених строків, встановлених п.287.10 ст. 287 ПК України.

Таким чином, доводи позивача щодо порушення відповідачем строків прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, визначених п.286.5 ст.286 ПК України, а саме: до 1 липня поточного року, спростовуються приписами п.287.10 ст.287 ПК України, яка передбачає не право, а обов`язок контролюючого органу нарахувати податкові зобов`язання зі сплати земельного податку за податкові періоди в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, тобто, у строк до 01.07.2023р. (за податковий період - 2020р.), до 01.07.2024р. (за податковий період - 2021р.).

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що сам факт затримки контролюючим органом направлення податкових повідомлень-рішень, у яких нараховане податкове зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2020 та 2021р.р. (не до 1 липня поточного року, а 26.01.2022р.) не може бути обрано підставами для звільнення позивача, як землекористувача, від обов`язку щодо сплати сум земельного податку з фізичних осіб та визнання таких рішень протиправними і їх скасування.

Так, підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення).

Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №808/144/18 (№К/9901/53065/18), яка є обов`язковою для застосування згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також є хибними аргументи позивача з приводу того, що відповідачем до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2020 та 2021 роки не надано жодного Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, на яку нараховано податкові зобов`язання, тому нарахування такого зобов`язання без Витягу про НГО земельної ділянки на дату (періоду), за яку нараховані такі зобов`язання, є протиправним, з огляду на те, що, по-перше, ні нормами податкового законодавства, ні іншими будь-якими підзаконними нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку надання відповідачем позивачеві Витягу про НГО земельної ділянки при нарахуванні земельного податку фізичній особі; по-друге, нарахування податкового зобов`язання позивачеві за оспорюваними рішеннями відбулося на підставі даних Витягу про НГО земельної ділянки від 18.04.2019р. за №0804-1914-нго, копія якого наявна у справі (а.с.62) та позивачем дані щодо зміни показників цього Витягу про НГО на 2020 та на 2021р.р. не спростовані жодними іншими доказами, тому нарахування позивачеві земельного податку за вказаними даними судом визнається правомірним.

При цьому, суб`єктами оціночної діяльності є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, а також фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ділянок (ст.6 Закону України «Про оцінку земель»); підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу місцевого самоврядування (ст.15 наведеного Закону); нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років (ст. 18 наведеного Закону); технічна документація з НГО земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (ст.23 наведеного Закону), проте, позивачем жодних доказів, які в свідчили про те, що у період з 2019р. по 2022р. позивачем як зацікавленою особою чи органом місцевого самоврядування змінювалася НГО земельної ділянки та затверджувалася відповідною міською радою, яка зазначена у Витязі про НГО від 18.04.2019р. за №0804-1914-нго, суду не надано.

Також позивачем, як зацікавленою особою у правильності розміру формування земельного податку, на спростування даних, які відображені у Витязі про НГО від 18.04.2019р. за №0804-1914-нго, ні контролюючому органу, ні суду жодних доказів надано не було, а відповідно, контролюючий орган, отримавши на його запит від органу Держгеокадарсту відомості відображені у наведеному Витязі про НГО у порядку, встановленому п.4 Порядку №1386, правомірно здійснив нарахування позивачеві податкового зобов`язання по сплаті земельного податку за земельну ділянку, яка перебуває у позивача у користуванні за податкові періоди 2020 та 2021 роки за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Також позивач як землекористувач земельної ділянки має право звернутися із заявою до Держгеокадастру про отримання відповідного Витягу про НГО за спірні періоди, що передбачено п.1 розділом ІІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016р. №489 з метою встановлення фактів правильності формування розміру земельного податку, однак, жодних доказів вжиття таких заходів позивачем суду не надано, що сприймається судом як небажання позивача взагалі сплачувати земельний податок за земельну ділянку, яка знаходиться у її користуванні, що суперечить у тому числі і умовам укладеного договору оренди землі.

Стовно посилань позивача щодо протиправного застосування даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянка, які відображені у Витязі про НГО від 18.04.2019р. за №0804-1914-нго та визначення розміру земельного податку при нарахування податкових зобов`язань за 2020 та 2021р.р. за оспорюваними рішеннями, слід зазначити наступне.

Так, у разі незгоди позивача із розміром ставки податку, нарахованої суми податку, визначеного контролюючим органом у відповідному податковому повідомленні-рішенні, платники податку мають право звернутися до контролюючого органу для проведення звірки таких даних та у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючого органу та даними платника податків, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган надсилає (вручає) нове податкове повідомлення-рішення - п.286.5 ст.286 ПК України, проте, позивач, не погоджуючись з розміром земельного податку за 2020 та 2021р.р. нарахованого за оспорюваними рішеннями, зазначив про це лише у відповіді на відзив, однак до контролюючого органу у вищенаведений спосіб та порядку не звертався, таких доказів суду не надано.

При цьому, позивач не зазначає з якою саме сумою податкового зобов`язання останній не погоджується.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що сама незгода позивача з розміром нарахованої суми податку не може бути обрана підставою для визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем не доведено суду жодними доказами, що у 2020-2021р.р. НГО земельної ділянки мала інший розмір, ніж зазначений у Витязі про НГО від 18.04.2019р., окрім того, позивач не може були звільнений у такий спосіб від обов`язку сплати земельного податку, а незгода позивача із розміром (сумами) його нарахування може бути реалізована позивачем у вищенаведений спосіб шляхом звернення до відповідача для звірки відповідних даних виходячи з приписів п.286.5 ст.286 ПК України.

За таких обставин визначення контролюючим органом позивачеві сум податкових зобов`язань зі сплати земельного податку за 2020 та 2021р. на підставі даних відображених у Витязі про НГО від 18.04.2019р. за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями від 26.01.2022р., як землекористувачу земельної ділянки, є правомірним.

Згідно з п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У разі, коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу у порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення п.59.1 ст.59 ПК України.

Пунктом 1 розділу Ш Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Міністерством фінансів України 30.06.2017р. №610 передбачено, що податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Так, приписами п.п.60.1.2 п.60.1 ст.60 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги - п.60.3 ст.60 ПК України.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що податкова вимога направляється платнику податку у разі, коли у нього виник податковий борг, така вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, а у разі, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення рішення, то таке податкове повідомлення-рішення, а відповідно, і податкова вимога, є відкликаною у день прийняття рішення контролюючим органом про скасування такого податкового повідомлення-рішення/податкової вимоги.

З матеріалів справи слідує, що 22.10.2021р. контролюючим органом стосовно позивача були прийняті податкові повідомлення-рішення №1-0461, №1-0461/1 за якими позивачеві були визначені податкові зобов`язання зі сплати земельного податку за 2020-2021р.р. на суму 65058,70 грн. за кожний рік, а також за вказаними узгодженими грошовими зобов`язаннями на підставі п.59.1 ст.59 ПК України була сформована оспорювана податкова вимога №0-0461 від 25.01.2022р про сплату податкового боргу у загальному розмірі 130117,40 грн. в автоматичному порядку згідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №610, що не оспорюється учасниками справи.

У подальшому, через виявлення помилки програмного забезпечення ДПС України, про що зазначено у відзиві та у письмових поясненнях, відповідачем вищенаведені податкові повідомлення-рішення від 22.10.2021р. були скасовані (відкликані), а, відповідно, і оспорювана податкова вимоги є скасованою (відкликаною) автоматично, що підтверджується даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, витяг з якої наявний у справі.

Враховуючи, що станом на момент розгляду даної справи оспорювана податкова вимога №0-0461 від 25.01.2022р. є відкликаною у відповідності до вимог п.п.60.1.2 п.60.1 ст.60 ПК України, підстав є скасування відстуні.

Також є хибними доводи позивача про протиправне застосування відповідачем при нарахуванні позивачеві податкових зобов`язань по сплаті земельного податку з фізичних осіб за 2020-2021р. за оспорюваними рішеннями даних Витягу про НГО від 18.04.2019р. №0804-1914-нго, оскільки таким обставинам вже надано правову оцінку у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2020р.

Слід також зазначити, що в рішенні суду першої інстанції у справі №160/700/20, яке було залишено без змін судом апеляційної інстанції, предметом спору було правомірність застосування даних вказаного Витягу про НГО при донарахуванні відповідачем податкового зобов`язання позивачеві зі сплати земельного податку за 2016р., тоді, як у спорі у цій справі, дані зазначеного Витягу про НГО від 18.04.2019р. були застосовані при нарахуванні податкових зобов`язань за періоди - 2020 та 2021р., а відтак встановлені у вищенаведених рішеннях обставини щодо неможливості застосування вказаного Витягу про НГО до правовідносин у 2016р. не є підставами звільнення від доказування у цій справі за приписами ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у цій справі предметом спору є застосування даних вказаного Витягу про НГО у правовідносинах сторін, які виникли за період - 2020 та 2021 роки, а у відповідності до вимог ч.7 ст.78 наведеного Кодексу, правова оцінка надана судом певному факту при розгляді іншої справи (у даному випадку застосування даних Витягу про НГО від 18.04.2019р. за періоди - 2016 рік), не є обов`язковою для суду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду є помилковими, з урахуванням особливостей обставин у цій справі, які не є тотожними ніж у справах на які посилається позивач.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення. При цьому, доводи апеляційної скарги тотожні доводам відзиву на позов, та таким доводам надано оцінку судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року в адміністративній справі №160/7622/22 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року в адміністративній справі №160/7622/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва