Справа № 620/3190/22
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3190/22 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді Шелест С.Б., суддів Єгорової Н.М., Пилипенко О.Є., при секретарі Турчин М.М., за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Рибалки В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), в якому просила суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2020 по 04.02.2022;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2020 по 04.02.2022.

Позовні вимоги мотивовані несвоєчасним нарахуванням та виплатою Військовою частиною НОМЕР_1 усіх належних позивачеві при звільненні сум, а саме: індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 позов задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2020 по 04.02.2022;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2020 по 04.02.2022;

вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Також Шостим апеляційний адміністративним судом отримана заява представника позивача - адвоката А.О. Острицького, про розподіл судових витрат, в якій останній просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на надання професійної (правничої допомоги) у розмірі 2500,00 грн.

У судовому засіданні 07.06.2023 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді молодшої медичної сестри хірургічного відділення з палатами гнійної хірургії; звільнена з військової служби та виключена із списків с особового складу військової частини з 18.11.2020, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2020 №251.

07.09.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання інформації про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 30.11.2018. Листом від 27.09.2021 №1861 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що індексація за вказаний період не нараховувалась, у зв`язку з обмеженим фінансуванням, у зв`язку з чим позивач невідкладно, протягом місяця, звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі №620/14204/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 включно; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 включно.

На виконання вказаного рішення суду 04.02.2022 згідно відомості №9 від 03.02.2022 відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 33409,01 грн.

Вказуючи на несвоєчасність розрахунку при звільненні, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд першої інстанції, встановивши факт несвоєчасного нарахування та виплати позивачеві усіх належних їй при звільненні сум, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що положення статті 117 КЗпП не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. Апелянт зауважує, що оскільки військовою частиною фактично виконане рішення суду з виплати індексації позивачу, затримка виплати заробітної плати у спірних правовідносинах відсутня. Наголошено, що позивач при звільненні не оскаржувала здійснений відповідачем розрахунок і розмір належних до виплати сум.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 116 КЗпП України в редакції, чинній на момент звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з положеннями статті 117 КЗпП України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Спеціальне законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з проходженням військової служби і грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, не регулює питань, пов`язаних з відповідальністю за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення при звільненні з військової служби, у зв`язку з чим при вирішенні спорів цієї категорії, слід застосовувати положення загального трудового законодавства.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає про необґрунтованість доводів відповідача щодо нерозповсюдження положень статті 117 КЗпП України на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Так, у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, у зв`язку з чим відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України з тих мотивів, що позивач при звільненні не оскаржувала здійснений відповідачем розрахунок і розмір належних до виплати сум, оскільки у вказаній справі звернення позивача до суду із позовом про нарахування та виплату індексації відбулось невідкладно після ознайомлення позивача із листом від 27.09.2021, в якому відповідач повідомляв, що ним зазначені суми не нараховувались та не виплачувались. Тобто позивач невідкладно, після отримання відповіді Військової частини НОМЕР_1 вчинила активні дії із захисту своїх прав, що свідчить про наявність спору щодо розміру належних їй сум при звільненні.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Одночасно з викладеним, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного вважає за необхідне відмітити наступне.

Верховний Суд, надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та інших.

Так, у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Також, у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок, згідно з яким залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

Зокрема, згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

При розгляді переданого на вирішення суду спору судом апеляційної інстанції з метою врахування зазначених правових позицій Верховного Суду ухвалою суду від 09.01.2023 від відповідача витребувано: довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, надбавки за особливості проходження служби тощо); довідку про розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 , вирахуваного відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, станом на момент звільненні зі служби.

На виконання вимог ухвали суду 17.01.2023 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду Військовою частиною НОМЕР_1 надісланий витяг з наказу від 18.11.2020 №251 про виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, який містив відомості про виплату позивачу щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячної премії у розмірі 130% до посадового окладу; грошової компенсації замість обіду за 13 дободач та одноразової грошової допомоги по звільненню за 12 календарних років без зазначення точної суми виплати усіх належних позивачу при звільненні сум.

Довідку про розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023 від відповідача витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, надбавки за особливості проходження служби тощо); довідку про розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 на момент виключення зі списків особового складу військової частини. Також Військову частину НОМЕР_1 попереджено про відповідальність за ухилення від вчинення дій, покладених на нею даною ухвалою, що передбачена статтею 149 КАС України.

27.03.2023 на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023 відповідачем надано довідку від 20.03.2023 №34/ФЕС із назвою «довідка про розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 на момент виключення зі списків особового складу військової частини», за текстом якої зазначено наступне: «на підставі розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 №510/12/3/127 Військовою частиною НОМЕР_1 створено акт від 24.02.2022 №958 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», згідно з яким комісія здійснила відбір та знищила документи». Також відповідачем повторно надано суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2020 №251.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 від відповідача витребувано: довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, надбавки за особливості проходження служби тощо) із зазначенням загальної суми грошових коштів, які отримала ОСОБА_1 у зв`язку із виключенням із списків особового складу та всіх видів забезпечення; належним чином засвідчену копію довідки від 20.03.2023 №34/ФЕС; належним чином засвідчену копію акту від 24.02.2022 №958 «При вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».

На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 відповідачем надано суду, у тому числі, належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №15 «Про екстрене знищення документів військової частини НОМЕР_1 », належним чином засвідчену копію акту від 24.02.2022 №958 «При вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду».

Колегією суддів за результатами дослідження наданих документів установлені наступні обставини.

У зв`язку із веденням на території України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №15 на виконання вимог розпорядження Командувача Медичних сил Збройних Сил України від 24.02.2022 №510/12/3/127 «Щодо проведення термінових заходів», враховуючи військову обстановку, що склалася, а саме прогнозоване, ймовірне вторгнення військ Російської федерації на територію Деснянського Гарнізону , у зв`язку з неможливістю проведення планової евакуації документів військової частини НОМЕР_1 експертній комісії з відбору та знищення документів загального (несекретного) діловодства та документів з грифом секретності «для службового користування» доручено відібрати та провести екстрене знищення документів, які знаходились на зберіганні, у тому числі, у адміністративному відділенні ФЕС військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з актом від 24.02.20225 №958 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» уповноваженою особою здійснений відбір та знищення, у тому числі, роздавальних відомостей по грошовому забезпеченню за період 27.01.2020 по 21.12.2020.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною п`ятою статті 77 КАС України встановлено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, зважаючи на ненадання відповідачем витребуваних документів, що у спірному випадку зумовлене об`єктивними обставинами, які не залежать від волі відповідача, враховуючи також те, що позивач не заявляв вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні у визначеному розмірі, та, відповідно, не надавав в обґрунтування своїх вимог будь-яких доказів на підтвердження розміру середньоденного грошового забезпечення, а також розміру всіх належних позивачу при звільненні сум, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості самостійно визначити розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні та, відповідно, розрахувати розмір сум, належний до стягнення на підставі частини другої статті 117 КЗпП України, у тому числі, з урахуванням алгоритму, визначеного Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції в частині належності обраного судом способу захисту прав в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалось, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що адвокат не зобов`язаний надавати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Представником позивача на підтвердження розміру понесених витрат надано копії: договору про надання правової допомоги від 12.01.2023, акту виконаних робіт від 20.01.2023, квитанції до платіжної інструкції від 20.01.2023 №9294-1497-4387-0309 на суму 2500,00 грн.

Згідно з договором від 12.01.2023 про надання правової допомоги, укладеним між позивачем та Адвокатським бюро «Острицький», сторони домовились про надання правової допомоги по адміністративній справі щодо невиплати ОСОБА_1 з боку Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 2 договору від 12.01.2023 сторони домовились про фіксованих розмір винагороди адвоката, який за надання правової допомоги в суд апеляційної інстанції складає 2500,00 грн.

Актом виконаних робіт від 20.01.2023 підтверджується виконання робіт за договором від 12.01.2023 на суму 2500,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Аналіз частини шостої статті 134 КАС України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт тощо.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає положенням частини сьомої статті 134 КАС України, відповідно до яких обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Будь-яких доказів щодо неспівмірності розміру витрат, заявлених до стягнення, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт відповідачем суду апеляційної інстанції не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір понесених витрат на надання правничої допомоги є документально підтвердженим, витрати пов`язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та значення справи для позивача; судом апеляційної інстанції не встановлено вчинення представником позивача дій, спрямованих на затягування розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За вказаних обставин, вимога представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат на надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції є обґрунтованою та, відповідно, такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі №620/3190/22 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді Н.М. Єгорова

О.Є. Пилипенко

Повний текст судового рішення складений 07.06.2023.