Справа № 461/2452/23
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 461/2452/23 пров. № А/857/8001/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

при секретарі судового засідання: Василюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Кротової О.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про скасування постанови Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 27.03.2023 про накладення адміністративного стягнення на громадянина російської федерації ОСОБА_1 та закриття провадження у справі.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, прибув в Україну в пошуках захисту. 02.06.2022 був затриманий працівниками ГУ ДМС у Львівській області, якими на нього накладено адміністративне стягнення згідно з ч.1 ст.203 КУпАП. Позивач оплатив штраф згідно з вказаною постановою в розмірі 3400 грн. Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02.06.2022 ОСОБА_1 з метою ідентифікації, поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців, для подальшого забезпечення видворення за межі території України. Перебуваючи у Волинському ПТПІ, позивач неодноразово звертався та намагався звернутись із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту територіальних органів ДМС України. Згідно із рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023, позивач був звільнений з Волинського ПТПІ. Даним рішення також було встановлено, що ОСОБА_1 здійснював неодноразово спроби звернутись за захистом в Україні до територіальних органів ДМС України. 25.01.2023 позивач вийшов з Волинського ПТПІ, про що свідчить довідка про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ та невідкладно 26.01.2023 звернувся до ГУ ДМС у Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 17.03.2023 відповідно до листа-запрошення відповідача, позивач прибув до Відділу шукачів захисту та соціальної інтеграції, однак йому повідомили, що його заяву сьогодні не можуть прийняти, без зазначення конкретної причини. В подальшому, позивач повторно 20.03.2023 та 27.03.2023 з`явився, проте його заяву знову відмовились приймати. У зв`язку з цим, позивач 27.03.2023 подав скаргу до ГУ ДМС у Львівській області, у якій просив прийняти його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства. Вийшовши з ГУ ДМС у Львівській області, за декілька хвилин його було затримано працівниками відповідача та доставлено в інший відділ ГУ ДМС України у Львівській області, де йому було вручено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.03.2023. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП в розмірі 5100 грн. Вважає таку постановою незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке. Позивач вже був оштрафований за дане правопорушення, після чого невідкладно оплатив штраф, а згідно із ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також вказує, що позивач прибув в Україну саме з наміром отримати захист бути визнаним біженцем чи особою, яка потребує захисту і станом на момент винесення оскаржуваної постанови, на позивача розповсюджувалась дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що виключає адміністративну відповідальність позивача. Вказані обставини при складанні протоколу про адміністративне правопорушення враховані не були. Окрім цього, представник позивача зазначає, що відповідачем порушено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені Наказом МВС України від 07.09.2011 №649, згідно з якими рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа. Натомість ГУ ДМС України у Львівській області не винесло рішення у вказаний термін, тобто позивач, маючи і законні підстави бути документованим Довідкою про звернення за захистом відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту», не був нею документований з причин, що від нього не залежали, а фактично через бездіяльність відповідача. Вказані обставини також не враховано при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник серед іншого вказав, що згідно з позицією УВКБ ООН щодо повернення в Україну за березень 2022 року, «за нинішніх обставин УВКБ ООН не вважає Україну «безпечною країною походження». Держави мають виключити Україну зі списків «безпечних країн походження». Останнє свідчить, що УВКБ ООН не розглядає можливим повернення осіб на територію України поки триває військова агресія російської федерації. А також робить недоречним надання Україною міжнародного захисту іноземним громадянам та особам без громадянства у зв`язку з неможливістю надати їм ефективний захист, гарантувати збереження життя та здоров`я, свободу тощо в умовах війни.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення завідувача Кам`янка-Бузького сектору ГУ ДМС України у Львівській області серії ПНМЛВ №001645 від 02.06.2022, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн до ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП. Зокрема, за те, що останній, проживає в Україні за документами, термін дії яких закінчився, а також за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Згідно із квитанцією від 02.06.2022, ОСОБА_1 сплатив суму штрафу в розмірі 3400 грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду у Львівській області від 02.06.2022 у справі №446/716/22, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022, було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення його до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення в порядкуст.289 КАС України. Вказаним судовим рішенням було затримано позивача та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч.11ст.289 КАС України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023, скасовано рішення Галицького районного суду м.Львова від 28.11.2022, яким задоволений позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання у Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення. У задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення першої інстанції, Львівський апеляційний адміністративний суд встановив таке.

Належність відповідача ( ОСОБА_1 ) до громадянства російської федерації підтверджено паспортом № НОМЕР_1 , який виданий 04.10.2006. Згідно акта приймання-передання майна на зберігання від 02.06.2022 вказаний паспорт, а також військовий квиток № НОМЕР_2 , водійське посвідчення № НОМЕР_3 були вилученні у відповідача при його затриманні. У матеріалах справи відсутні докази, що вказаний паспорт не був дійсний станом на момент затримання відповідача. Тобто особа відповідача ідентифікована. Матеріалами справи не спростовується, що відповідач виявив своє бажання співпрацювати з органами міграційної служби під час процедури його ідентифікації. З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно довідки про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ, виданої 25.01.2023 Волинським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянин російської федерації ОСОБА_1 з 02.06.2022 до 25.01.2023 перебував у вказаному пункті.

Позивач, перебуваючи у Волинському ПТПІ звертався 20.06.2022 та 21.11.2022 із заявами до Управління Державної міграційної служби у Волинській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак його заяви були повернуті та повідомлено, що такі заяви можливі до розгляду після припинення чи скасування воєнного стану.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 26.01.2023, останній звертався до начальника Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області Татомира Ю.І. із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У відповідь на вказану заяву, позивачем отримано відповідь начальника Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області Татомира Ю.І., у якій зазначено, що заявник зобов`язаний надати всі наявні у нього документи та інформацію, що необхідні для обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або зазначити причини, через які ці документи та інформація не можуть бути надані. Після проходження встановленої процедури в органі міграційної служби, особова справа шукача захисту направляється до ДМС для прийняття відповідного рішення за заявою.

Також вказано про необхідність з`явитись до Відділу шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Львівській області.

Як вказує позивач, він тричі з`явився у Відділу шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС у Львівській області, однак його заяву відмовлялись приймати без зазначення конкретної причини. У зв`язку з такими діями відповідача, позивач 27.03.2023 подав скаргу до начальника ГУ ДМС у Львівській області, у якій просив прийняти його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

У цей же день його було затримано працівниками відповідача та доставлено в інший відділ ГУ ДМС України у Львівській області, де було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено оскаржувану постанову.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЛВ №002038 від 27.03.2023 року вбачається, що 27.03.2023 року о 13 год 45 хв за адресою: м.Львів, вул.Дорошенка, 12, виявлено ухилення позивачем ОСОБА_1 від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Постановою серії ПН МЛВ №002034 від 27.03.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 203 КУпАПта накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 5 100 грн, за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Апеляційним судом встановлено, що позивач прибув в Україну в пошуках захисту. Відповідач не може погодитися з такою декларативної заявою, оскільки протягом більше 5-ти років нелегального перебування ОСОБА_1 не звертався офіційно з заявою щодо статусу біженця до будь-якого відділу з питань шукачів захисту територіальних органів ДМС на території України, і вперше звернувся з порушенням встановленого законом порядку та строків звернення лише після затримання з поміщенням в ПТПІ з метою подальшого видворення.

Предметом даного спору не є будь-яке рішення, дія чи бездіяльність ГУ ДМС у Львівській області з питань документування іноземного громадянина довідкою про звернення за захистом в межах процедури міжнародного захисту щодо статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Проте правова позиція сторони позивача будується виключно на біженській процедурі.

Частиною 1 ст. 203 КУпАП передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України іноземців та осіб без громадянства. Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону № 3773- VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності за триваюче (продовжуване) правопорушення.

Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила протиправні діяння, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці діяння безперервно порушують закон протягом тривалого часу.

Згідно листа Міністерства юстиції України від 02.08.2013 № 6802-0-4-13/11 щодо надання роз`яснення положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Відтак, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно постанови від 02.06.2022 за ч. 1 ст. 203 КУпАП за проживання за документами, термін дії яких закінчився, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу, який ним був сплачений, не припинило факту подальшого порушення законодавства про правовий статус іноземців, оскільки нелегальний мігрант продовжує перебувати незаконно без відповідних дозволів на території України.

Сплачений ОСОБА_1 штраф за попередньою постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2022 (згідно додатку до позову та інформацією в тексті позову, копія квитанції від 02.06.2022) свідчить, що відповідач визнає свою вину та факт свого нелегального перебування в Україні. Окрім того, відсутні дані щодо судового оскарження ОСОБА_1 цього рішення суб`єкта владних повноважень з питань протидії нелегальній міграції.

Після виходу з ПТПІ ОСОБА_1 працівниками відділу міграційного контролю та адміністративного провадження управління з питань імміграції, тимчасового перебування та протидії нелегальній міграції було встановлено продовження ухилення від виїзду з України після прибуття в березні 2017 року нелегально поза межами пункту пропуску.

Дане триваюче адміністративне правопорушення було зафіксовано шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, з подальшим прийняттям рішення про примусове повернення.

Згідно п. 3.12 Інструкції №825, що відповідає нормам ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

27.03.2023 о 13.45 год. у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП для забезпечення своєчасного розгляду справи згідно ч. 2 ст. 263 КУпАП був затриманий згідно протоколу затримання за адресою: АДРЕСА_1 , та доставлений у службове приміщення ГУ ДМС у Львівській області за адресою: м. Львів, вул. Руданського, 3, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Казань, паспорт гр. рф НОМЕР_4, виданий ФМС 16001, дата видачі: 25.04.2012, термін дії до 25.04.2022.

Встановлено, що вказаний іноземець ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, прибув на територію України зі слів в березні 2017 року поза межами пункту пропуску та до цього часу територію України не залишав.

Перебуває на території України без будь-яких документів для іноземця (посвідка, дозвіл на імміграцію, довідка про звернення за захистом і т.д.), що дають право законно перебувати на території України, та тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює.

Відтак, дії громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме вказаний іноземець порушив правила перебування в Україні, тобто проживав без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, що є триваючим (продовжуваним) адміністративним правопорушення.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в України а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Постановою КМУ від 17 червня 2022 року № 692 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією» згідно п. 2 на період до припинення дії Угоди, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, відповідно до статті 6 такої Угоди зупинити дію статей 1 і 2 Угоди в частині можливості громадян Російської Федерації в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у пунктах 2, 3, 4, 6 і 8 переліку документів громадян Російської Федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, наведеного в Додатку 1 до Угоди. Згідно п. 6 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування, а саме з 18.06.2022, та застосовується з 1 липня 2022року, тобто в тому числі і на момент виникнення спірних правовідносин.

27.03.2023 року посадовою особою ГУ ДМС у Львівській області, був складений протокол про адміністративне правопорушення №ПР МЛВ 002038 відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП, та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення №ПН МЛВ 002034 від 27.03.2023, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

Копію постанови про накладення адміністративного стягнення було надано ОСОБА_1 під особистий підпис.

Винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до ст. 23 КУпАП є необхідною мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було ознайомлено, з його правами, зокрема, роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України в частині того, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, де зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Факт роз`яснення прав та обов`язків підтверджується наявністю на другому аркуші протоколу власноручного підпису позивача.

Листи виконавчого партнера УВКБ ООН у справах біженців БФ «Право на захист», видані на ім`я ОСОБА_1 від 01.07.2022, 10.10.2022, 16.11.2022 терміном дії три місяці від дня видачі, на день подачі позову є недійсні.

Згідно п.5.2 Угоди №22-164 від 13.04.2022 про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом (копія долучена до позову): Угода укладена українською мовою, клієнт підтверджує, що розуміє зміст та правові наслідки даної Угоди та не потребує послуг перекладача.

Згідно п. 2.7 наказу МВС № 825 протокол про правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою та особою, стосовно якої складається протокол про правопорушення, а також свідками, перекладачем за умови їх наявності.

Згідно п. 3.3 наказу МВС № 825 справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 203, статтями 203-1, 204, 205, 206 КУпАП, розглядаються протягом доби з дня одержання уповноваженою посадовою особою протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, що підтверджується громадянським паспортом, термін дії якого закінчився, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців на території України, прибувши на територію України незаконно поза пунктом пропуску ще в березні 2017 року в статусі нелегального мігранта, та в порушення імперативних вимог ч. 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року № 3671-УІ, що не дає альтернативи вибору поведінки потенційного заявника, не звернувся невідкладно (без зволікань) з заявою біженця, а саме «особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту».

Разом з тим, ОСОБА_1 , вперше звернувся до ГУ ДМС у Львівськії області зі зверненням іноземного громадянина від 26.01.2023 року (по спливу майже 6 років), у відповідь на яке відповідач з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» роз`яснив офіційну процедуру звернення за захистом в України згідно ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон).

Дане зволікання у часових проміжках із зверненням за захистом повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 14.03.2018 № 820/1502/17, та у постанові від 30.01.2020 № 826/10336/18 (К/990133669/19), де зазначено, що «значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим».

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно матеріалів справи, оскільки позивач, зловживаючи процедурою міжнародного захисту з метою легалізації перебування на території України, вперше звернувся через значний проміжок часу нелегального перебування (більше 5-ти років), ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за незаконне перетинання державного кордону України та за порушення правил перебування в Україні.

Відтак, аргументи сторони позивача щодо розповсюдження на позивача дії Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та ч. З ст. 203 КУпАП з питань виключення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не відповідають фактичним обставинам справи та правовим підставам притягнення позивача до адміністративної відповідальності за нелегальне перебування в Україні протягом 6-річного терміну як триваючого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не подано, та судом не здобуто переконливих доказів того, що ОСОБА_1 не мав жодної можливості звернутися до міграційних органів протягом означеного періоду з питань узаконення свого перебування на території України.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи ухвалив рішення, врахувавши лише доводи позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області - задоволити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2023 року у справі № 461/2452/23 - скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволені позовних вимог адвоката Максимова Антона Олександровича, поданого в інтересах гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 07.06.2023