Справа № 320/5962/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5962/22 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що орган пенсійного фонду протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, мотивуючи це тим, що записами у трудовій книжці та паспортними даними підтверджено проживання (роботу) позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 до 18.07.1988 (2 роки 2 місяці 23 дні), тобто не виконується умова проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки до 01.01.1993.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.08.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивачем не було виконано умову необхідного перебування у зоні посиленого радіоекологічного контролю, тому рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

На думку апелянта, позивачем було порушено строки звернення до суду з огляду на те, що пенсія є періодичним платежем, та вказане жодним чином не залежить від отримання пенсіонером відповідного листа від пенсійного фонду.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2001 Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 20.07.2020 № 02-14/229 позивач була зареєстрована і проживала з 25.05.1990 до 03.05.1995 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, листом-відповіддю управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 31.07.2020 № 15.1-11/1059 щодо надання довідки про реєстрацію місця проживання з 1986-1990 рр. за адресою по АДРЕСА_2 зазначено, що архівні картки реєстрації особи за зазначеною адресою до управління передані не були з невідомих причин, а тому управління не має можливості надати запитувану довідку за відсутності відповідних відомостей, та за даними управління позивач значиться зареєстрованою з 19.10.1996 за адресою: АДРЕСА_3 .

У свою чергу, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.09.2021 №15.2-03/4243 ОСОБА_1 з 19.10.1996 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

25 листопада 2021 року юристом КП БМР ЖЕК № 7 складено акт № 54 на підтвердження факту проживання без реєстрації громадянки ОСОБА_1 у кв. АДРЕСА_2 , про що власник/співвласник/зареєстрована особа кв. АДРЕСА_5 ( ОСОБА_1 ), мешканець кв. АДРЕСА_6 ( ОСОБА_2 ), мешканець кв. АДРЕСА_7 ( ОСОБА_3 ) та мешканець кв. АДРЕСА_8 ( ОСОБА_4 ) повідомили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала за вказаною адресою з 15.12.1977 до 25.05.1990.

При цьому, у відповідності до записів з трудової книжки позивача від 01.11.1984 серії НОМЕР_2 у період з 01.09.1983 до 01.09.1984 остання навчалася в БПТУ Управління торгівлі в Київському облвиконкому.

З 01.11.1984 прийнята на посаду молодшого продавця магазину № 106 в Управлінні торгівлі Білоцерківського міськвиконкому.

З 29.04.1986 до 18.07.1988 позивач у зв`язку з переведенням працювала продавцем у магазині № 28 «Садово-город.інвент».

У період з 20.07.1988 позивач прийнята продавцем магазину № 1 с. Терезино у зв`язку з переводом з Управління торгівлі до Зарічанського міськвиконкому.

26 грудня 1989 року у зв`язку із введенням нових кваліфікацій категорії позивачу присвоєно кваліфікацію продавця другої категорії.

З 01.07.1991 переведено завідувачем магазину № 27 «Терезине комісійні товари», а у період з 06.02.1992 до 01.10.1995 переведено продавцем ІІ категорії у магазин № 1 с. Терезино.

03 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії.

У відповідь на вказану заяву листом від 13.06.2022 №1000-0206-8/52945 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслало рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34, згідно якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у якій зазначено, що для призначення пенсії заявниця надала посвідчення особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії від 19.10.2001 серії НОМЕР_2 та довідку від 31.07.2020 № 15.1-11/1059, видану Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, втім записами в трудовій книжці та паспортними даними підтверджено проживання (роботу) заявниці в зоні посиленого радіологічного контролю лише у період з 26.04.1986 до 18.07.1988 - 2 роки 2 місяці 23 дні, що свідчить про відсутність умов проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю - 4 роки до 01.01.1993.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 19.10.2001 Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) серії НОМЕР_1 , тому вказане свідчить про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 №34 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» саме з 06.08.2020, тобто з наступного дня при досягненні особою 54 років 6 місяців (05.08.2020).

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

У силу вимог ст. 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

При цьому, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

У свою чергу, за правилами частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що документом, що підтверджує статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є відповідне посвідчення.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), серія НОМЕР_1 від 19.10.2001, видане Київською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №796-XII обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У силу вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема починаючи з 01.01.2018 до 31.12.2018 не менше 25 років із поступовим збільшенням страхового стажу на рік до 34 років, а починаючи з 01.01.2018 не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років, які народилися до 30.09.1956 (включно); 55 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1956 до 31.03.1957; 56 років, які народилися з 01.04.1957 до 30.09.1957; 56 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1957 до 31.03.1958; 57 років, які народилися з 01.04.1958 до 30.09.1958; 57 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1958 до 31.03.1959; 58 років, які народилися з 01.04.1959 до 30.09.1959; 58 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1959 до 31.03.1960; 59 років, які народилися з 01.04.1960 до 30.09.1960; 59 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1960 до 31.03.1961; 60 років, які народилися з 01.04.1961 до 31.12.1961.

Таким чином, при підтвердженні наявності права на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, пенсія за віком може бути призначена жінкам, які народилися у період з 01.10.1965 до 31.03.1966 при досягненні 54 років 6 місяців.

При цьому, статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, та якою передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

До того ж, перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №21-1).

Згідно з пунктом 2.1. Порядку №21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII для підтвердження статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи обов`язково надаються: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

З вказаних правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до пунктів 2, 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

У силу вимог пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.

Оскільки належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), видане 19.10.2001 Київською обласною державною адміністрацією серії НОМЕР_1 не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, втім пенсійний орган за наданими документами вказав, що період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) складає 2 роки 2 місяці 23 дні - з 26.04.1986 до 18.07.1988, коли позивач працювала в м. Біла Церква Київської області.

Так, дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач в період з 26.04.1986 до 18.07.1988, позивач працювала на посаді молодшого продавця магазину № 106 в Управлінні торгівлі Білоцерківського міськвиконкому, а з 29.04.1986 до 18.07.1988 позивач у зв`язку з переведенням працювала продавцем у магазині № 28 «Садово-город.інвент».

У свою чергу, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, за якою місто Біла Церква, де працювала позивач, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, колегія суддів враховує, що Закон № 796-ХІІ не регулює питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково - дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.

Зазначені правовідносини, зокрема питання поділу території на відповідні зони врегульовано Законом України від 27.02.1991 № 791а-ХІІ «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 791а).

Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 Закону № 791а.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону № 791а-ХІІ повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України.

Пунктом 2 розділу І Закону № 76-VІІІ у статтю 2 Закону № 791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац п`ятий частини другої статті 2 цього Закону виключено, відтак з 1 січня 2015 року стаття 2 Закону № 791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Тобто, з 1 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю була виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом №791а-ХІІ.

Втім, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілих 4 категорії, у Законі № 796-ХІІ не відбулось.

Відтак, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов`язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, у той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що загальний період проживання та роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) становить більше ніж 4 роки, враховуючи період з 26.04.1986 до 18.07.1988, коли позивач працювала в м. Біла Церква Київської області, та згідно акту № 54 на підтвердження факту проживання без реєстрації від 25.11.2021 позивач проживала у квартирі АДРЕСА_5 у період з з 15.12.1977 до 25.05.1990.

У свою чергу, колегія суддів враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у м. Біла Церква Київська область народилась донька, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що також вказує на перебування позивача саме у місті Біла Церква.

Тобто, подані позивачем суду документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

За таких обставин, позивач відповідає усім умовам, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні бажаної ним пенсії.

Отже, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.06.2022 № 34 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» саме з 06.08.2020, тобто з наступного дня при досягненні особою 54 років 6 місяців (05.08.2020).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук