Справа № 208/1738/23
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/1738/23
№ провадження 2-а/208/31/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд місто Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання Паталаха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янському адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «про скасування постанови про адміністративне правопорушення», -

, -

встановив:

1. Стислий виклад позовних вимог.

06 березня 2023 року, представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Васильцовою О.М, поданий адміністративний позов заявлений до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «про скасування постанови про адміністративне правопорушення», за змістом якої позивач просить:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, винесену інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, проща Троїцька, 20-А, м. Дніпро, розмір 536,80 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

- розгляд справи проводити без присутності позивача за правилами спрощеного позовного провадження.

2. Виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що посадовою особою інспектором Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №684313 від 27.02.2023, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

З зазначеним рішенням інспектора позивач не погоджується виходячи з наступного:

Як вбачається з копії постанови, 27.02.2023 о 14:00 год. транспортним засобом «Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 Позивача після перетину перехрестя з вул. Сергія Слісаренка здійснено зупинку в по вул. Михайла Грушевського, чим порушено вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 «Зупинку заборонено», чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

У розділі 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України дорожній знак 3.34. забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Вказаний дорожній знак може бути застосований разом із табличкою 7.2.2, що позначає дію знака, якщо вона не поширюється до найближчого перехрестя, а також для зазначення протяжності одного або кількох розміщених один за одним зупинкових майданчиків, позначених відповідними знаками.

На перехресті дороги по вул. Сергія Слісаренка та вул. Михайла Грушевського в бік вул. Михайла Грушевського розташований дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» разом із табличкою 7.2.2, яка зменшує зону дії відповідного знаку до 100 метрів. Вказаний факт було зафіксовано Позивачем на камеру мобільного телефону.

Проте, транспортний засіб Позивача Mitsubishi Lancer державний номерний знак НОМЕР_1 знаходився за мажами дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку заборонено», а саме на відстані 120 метрів, про такий факт також було зафіксовано Позивачем на камеру мобільного телефону.

Про вищевикладене було повідомлено Відповідачу під час розгляду справи про

адміністративне правопорушення. Незважаючи на заперечення, представник поліції

не пояснив як проводив виміри та встановлював зону дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Представниками поліції, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не було дотримано норм КУпАП, не було надано докази Позивачу, на підставі яких уповноважена особа зробила висновок про наявність вини останнього, а також постанова про накладення адміністративного стягнення не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи,

Після цього ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 684313 27.02.2023 о 14:00 годин інспектором Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Мізюк О.С. У вказаній постанові було зазначено, що Позивачем не виконано вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», та здійснено зупинку в зоні дії дорожнього знаку, без посилання на докази, які підтверджують вимірювання відстані від дорожнього знаку до транспортного засобу Позивача.

3. Виклад позицій відповідача.

Відповідач, не погодившись із заявленим позовом, подав відзив, за змістом якого зазначив:

27.02.2023 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, поліцейський Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції Мізюк Олександр Сергійович, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313.

Згідно п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил з паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, у тому числі передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Вважають, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.02.2023 року серії БАД № 684313, якою зафіксовано порушення Позивача, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства, виходячи з наступного:

Згідно п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачено статтею 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.02.2023 року серії БАД № 684313, поліцейським Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Мізюком Олександром Сергійовичем, зафіксовано, що 27.02.2023 о 13 год. 55 хв. у м. Кам`янське на вул. М.Грушевського водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», р/н НОМЕР_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до п.п. «в» п. 8.4. ПДР України передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно частини 1 статті 122 КУпАП передбачено наступне: Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, вважаємо, що у діях Позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

А постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.02.2023 року серії БАЛ № 684313 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, як складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно до ст.. 132, 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спімірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За викладеного, вважають, що відсутні правові підстави для розподілу та стягнення з бюджетних асигнувань Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн., так як Позивачем не надано, розрахунку понесених витрат із зазначенням детального опису виконаних робіт (наданих послуг), часу, витраченого на виконання послуг адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що необхідно для визначення розміру витрат на правничу допомогу, та розподілу судових витрат.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, яка підлягає застосуванню адміністративним судом відповідно до положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі зазначеного, просили у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інспектора Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого сержанта поліції Мізюк Олександра Сергійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі № 208/1738/23 - відмовити в повному обсязі.

Розглянути справу за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

4. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

06 березня 2023 року подано позовну заяву до провадження суду.

10 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадженя, заяви про забезпечення позову та витребування доказів, повернуті заявнику без розгляду, з підстав недотриманням позивачем, вимог КАС України.

31 березня 2023 року позивачем подано клопотання про витребування доказів.

26 квітня 2023 року у задоволені клопотання про витребуванні доказів відмовлено.

30 березня 2023 року не електронну пошту суду, та 04 квітня 2023 року шляхом поштового зв`язку, відповідачем поданий відзив на позов.

26 квітня 2023 року представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи з підстав ознайомлення із відзивом та поданням відповіді на відзив.

23 травня 2023 року з підстав не прибуття сторін, з врахуванням заяв позивача і відповідача про проведення розгляду справи за відсутності сторін, судом ухвалено про розгляду справи на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

5. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотиви прийнятого рішення.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Як встановлено судом, позивачем оскаржується рішення прийняте уповноваженою посадовою особою - інспектором Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем, а саме яким було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №684313 від 27.02.2023, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно до оскаржуваної постанови, інспектором встановлено, що «.. 27.02.2023 року ОСОБА_1 о 13:55 год. у м. Кам`янське на вул. М.Грушевського не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «зупинка заборонена», здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП…».

Дорожній знак 3.34 «Зупинка заборонена».

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту четвертого частини першої цієї норми, Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 152-1 цього Кодексу) - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, винесену інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, та доказів його винуватості, як то замірів і підтвердження заборон на паркування у зазначено в постанові місці.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху це протиправна, винна (у формі умислу або необережності), суспільно небезпечна (шкідлива), карана дія чи бездіяльність, вчинена відповідним суб`єктом, що посягає на охоронювані законом суспільні відносини в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, врегульовані нормами права, за що настає адміністративна відповідальність. Основними ознаками адміністративного правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є протиправність, винність і суспільна небезпечність (шкідливість), дія або бездіяльність, караність, адміністративної відповідальності; та порушення норм права, відповідні об`єкт посягання та суб`єкт проступку, урегульованість конкретного виду правовідносин.

Проте, як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, при винесенні інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем не зазначена норма Правил дорожнього руху, яку порушив водій, та яка тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте зазначено посилання на найменування дорожнього знаку п. 3.34, що не узгоджується із приписами ст. 9, п. 5 ч. 2 ст. 283 КУпАП, як то зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Також, як зазначено у вказаній оскаржуваній Постанові старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем, місцем події вказано «….вулиця М.Грушевського…», без зазначення прив`язки до певної місцевості (будівлі, дорожньої розв`язки, або інших даних тощо), без посилання на докази на підстав яких встановлено зазначене порушення (заміри, покази свідків, тощо), що фактично є порушенням п. 4 ч. 2 ст. 283 КУпАП, не зазначений опис обставин, установлених під час розгляду справи, а саме місце події, докази на підставі яких встановлене скоєння водієм ОСОБА_1 відносно якого винесена зазначена Постанова, скоєного ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 245, 248, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на засадах суворого додержання законності і принципів презумпції невинності, згідно з якою особа, що притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки протилежне не буде доведено і зафіксовано у встановленому законом порядку.

Поряд із загальними принципами, характерними для всього адміністративного процесу (законності, об`єктивної істини, рівності громадян перед законом, оперативності тощо), провадженню в справах про адміністративні правопорушення значною мірою більше, ніж іншим провадженням, властивий принцип економічності, що, однак, не означає, що справи повинні розглядатися поверхово.

Для виникнення правовідносин відповідальності, необхідна сукупність як фактичних підстав, так і юридичних фактів (юридичні підстави), тобто наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

Склад правопорушення завжди конкретний і становить сукупність головних, визначальних ознак, які виділені законодавцем як типові, необхідні і водночас достатні для притягнення особи до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Під юридичним складом розуміють передбачену нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення.

До цих ознак належать: а) об`єкт; б) об`єктивна сторона; в) суб`єкт; г) суб`єктивна сторона.

Саме до об`єктивної сторони складу порушення, як системи передбачених адміністративно-правовою нормою ознак, що характеризують зовнішню сторону проступку, включаються обов`язкові ознаки: протиправне діяння - дія чи бездіяльність, шкідливі наслідки діяння; причинний зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, що наступили; і факультативні ознаки - час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення.

Як видно зі змісту статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною 4 статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позов представник відповідача вказує на те, що на його думку оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства, та є правомірною і не підлягає скасуванню, проте відповідачем жодним чином не вказується, чому у оскаржувані Постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, винесеної інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем, відсутнє зазначення місця події, а лише зазначене найменування вулиці міста, чому не зазначено норму Правил дорожнього руху, яка передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте зазначено п. 3.34 найменування дорожнього знаку; чому не зазначено на підставі чого інспектор прийшов до висновку та на підставі яких доказів в розумінні ст.. 251 КУпАП до наявності у діях водія складу адміністративного правопорушення, тощо.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до оскаржуваної постанови, інспектором встановлено, що «.. 27.02.2023 року ОСОБА_1 о 13:55 год. у м. Кам`янське на вул. М.Грушевського не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «зупинка заборонена», здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП…».

Таким чином, можливо припустити що водій міг порушити п.п. а) п. 15.10. Правил дорожнього руху, як то стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка, проте зазначене порушення за оспорюванню Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, винесеної інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем не зазначено.

Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 199/1441/17(2-а/199//81/17), ВС підкреслив, що стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Також Верховний Суд зазначив, що згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як встановлено судом, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано, а оскаржувана Постанова винесена за зафіксованим адміністративним праповорушенням не в автоматичному режимі, жодного доказу фіксації автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 в зоні дії знаку п. 3.34 ПДР інспектором не зафіксовано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, а в даному випадку Правил дорожнього руху, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, перевіривши оскаржувану постанову за критеріями, встановленими частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення було прийнято не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією і законами України, що тягне за особою невідповідність іншим критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд повноважений закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо позивача, оскільки повторний розгляд справи, у тому числі й через допущені процесуальні порушення, за установлених обставин, втрачає правовий сенс і буде йти у розріз із положеннями ст. 1 КУпАП щодо завдань цього Кодексу.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі є обґрунтованими та доведеними, і в цій частині вони підлягають частковому задоволенню.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 06.03.2023 року, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Щодо витрат на отримання правової допомоги, судом враховується що позивачем сплачені за договором № 21 від 28.02.2023 року витрати у розмірі 3000 гривень 00 копійок, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 28.02.2023 року (а.с. 14), що на виконання договору про надання правової допомоги № 21 від 28.02.2023 року укладеного із адвокатом Васильцовою О.М. (а.с. 12), та підтверджено актом прийому-передачі виконаних робіт до договору від 28.02.2023 року (а.с. 13).

Щодо розміру понесених витрат позивачем на правову допомогу, суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, згідно до якої: розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Проте судом враховується, що в межах даної справи адвокатом надано консультацію клієнту, складено процесуальні документи (позов, клопотання про витребування та забезпечення доказів), адвокат прибував до суду, що у своїй сукупності є пропорційним що заявленого розміру витрати які склали 3000 гривень, та які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «про скасування постанови про адміністративне правопорушення», задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 684313 від 27.02.2023 року, винесену інспектором Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, старшим сержантом поліції Мізюк Олександром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса реєстрації: 49000, область Дніпропетровська, місто Дніпро, площа Троїцька, будівля № 20-«А», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 :

- 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса реєстрації: 49000, область Дніпропетровська, місто Дніпро, площа Троїцька, будівля № 20-«А», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 :

-3000 (три тисячі) гривень 00 копійок у відшкодування витрат з оплати на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса реєстрації: 49000, область Дніпропетровська, місто Дніпро, площа Троїцька, будівля № 20-«А».

Суддя Івченко Т. П.