Справа № 420/4324/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4324/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 02 березня 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі- відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 28.04.2017 по 29.03.2021 рокупроходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 29.03.2021 року №63 позивача було звільнено з військової служби.

При цьому, як вбачається з витягу з наказу, вислуга років позивача на момент звільнення складає: у календарному обчисленні 09-07-29 (років-місяців-днів); у пільговому обчисленні (без урахування календарної) 00-08-00 (років-місяців-днів); Таким чином, на переконання позивача, вислуга разом складає: 10 років 03 місяці 29 днів.

В той же час, відповідач при звільненні не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чим допустив протиправну бездіяльність.

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів № 393 від 17 липня 1992 р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», військовослужбовцям, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закличениям строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідач зазначає, що з пункту 3 Постанови № 393 від 17 липня 1992 р. вбачається, що вислуга років на пільгових умовах застосовується тільки для визначення розміру пенсій.

Аналогічна теза також вбачається з аналізу положень наказу МВС № 200 від 15.03.2018 року «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», розділом ХХХІІ якої визначається порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Так, відповідно до п. 2 даного розділу, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу. прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». При цьому, положення Інструкції в цій частині не суперечать змісту п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дана норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом 10 червня 2020 року у справі № 400/2324/19.

На підставі викладеного відповідач вважає, що позивачем безпідставно висунута вимога щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вислуга років ОСОБА_2 в календарному обчисленні становить 09 років 07 місяців 29 днів.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року вищевказаний адміністративний позов залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України.

Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

10 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вхід. № ЕС/1992/23), якою усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

30 березня 2023 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву з додатками (вхід. №9869/23).

Станом на 07 червня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача та відповідача, відзив на позовну заяву, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29.03.2021 року №63: «Виключено з усіх видів забезпечення та зараховано до оперативного резерву першої черги капітана ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), який знаходиться у розпорядженні начальника Південного Одеського територіального управління НГУ та звільненого відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби, наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 25.03.2021 року № 50 о/с, в запас. Збройних сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту, з 29 березня 2021 року.

Відповідно до пункту 3 розділу ХVІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС від 15.03.2018 № 200, премію за особистий внесок у загальні результати служби з 01 по 29 березня 2021 року в розмірі 135 відсотків посадового окладу виплатити.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових не виплачувалась та матеріальна допомога для оздоровлення виплачувалась.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана.

Відповідно до п.5 розділу ХХХІ «Інструкції про порядок впли грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» затвердженої наказом МВС від 15.03.2013 № 200, ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 14 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів додатково відпустки із збереженням заробітної плати як учасника бойових дій за 2018-2021 роки.

Відповідно до ст. 10 закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців за та членів їх сімей» виплатите компенсацію за невикористані 5 календарних днів щорічної основної відпустки за 2021 рік.

Відповідно до Постанови КМУ від 16.03.2016 № 178 виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно згідно довідки розрахунку від 25.03.2021 №5 в сумі 4795 гривень 25 копійок.

Вислуга років на 29 березня 2021 року становить:

час служби в календарному обчислені 09 років 07 місяців 29 днів;

час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 00 років 08 місяців 00 днів (а.с.10).

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1,2,4-6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Зі змісту витягу з наказу від 29.03.2021 року №63, вбачається та не заперечується сторонами, що одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу не нараховано та не виплачено.

Пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Із системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за закінченням строку контракту відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Закону №2011-ХІІ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом зокрема у постановах від 24 листопада 2020 року (справа №822/3008/17), від 11 квітня 2018 року (справа №806/2104/17), від 21 квітня 2021 року (справа №380/2427/20), які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29.03.2021 року №63, вбачається, що вислуга позивача, станом на на 29 березня 2021 року становить: час служби в календарному обчислені 09 років 07 місяців 29 днів; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 00 років 08 місяців 00 днів (а.с.10). Таким чином, загальна вислуга позивача становить: час служби в календарному обчислені (09 років 07 місяців 29 днів) + час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) (00 років 08 місяців 00 днів) =10 років 3 місяці 29 днів.

Додатково суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 29 квітня 2022 року по справі № 580/2497/21, відповідно до яких поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням військової служби за закінченням строку контракту відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ.

В той же час, суд зауважує, що обрахунок розміру такої допомоги здійснюється виходячи з кількість повних календарних років служби (50% грошового забезпечення * календарні роки).

Разом з цим суд вказує про помилкове посилання відповідача на висновки, що викладені Верховним Судом 10 червня 2020 року у справі №400/2324/19, оскільки у цій справі суд касаційної інстанції не ухвалював постанову за наслідками перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій у касаційному порядку, натомість постановив ухвалу від 10.06.2020 року про повернення касаційної скарги скаржнику.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, вказана ухвала не є судовим рішенням Верховного Суду, про яке зазначено у статті 242 КАС України, а тому викладені у ній висновки не є висновками щодо застосування норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя С.О. Cтефанов