Справа № 320/6138/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року № 320/6138/23

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ»» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ»» з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві №345562 від 25.10.2022 про застосування щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ»», адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на те, що прийнята суб`єктом владних повноважень постанова є необґрунтованою та протиправною, у зв`язку з тим, що уповноваженими особами Укртрансбезпеки було не правильно обраховано повну масу, та не було враховано обставин того, що в даному випадку здійснювалось перевезення сипучого вантажу, який під час його перевезення може переміщуватися по всім осям вантажного транспортного засобу внаслідок зміни напрямків руху, швидкості автомобіля, тощо.

Вказані вище обставини, на переконання представника позивача свідчать про те, що маса вантажу не є сталою у різних точках транспортного засобу під час його руху та така маса навантаження на кожну вісь транспортного засобу може змінюватись.

Крім того, представник позивача зауважив, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу була винесена при відсутності затвердженої методики зважування сипучих вантажів, без вжиття процедурних заходів щодо затримання та заборони руху транспортного засобу, без складання та вручення водієві обов`язкових документів, що свідчить про її протиправність та наявність підстав для скасування.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з аргументами та доводами викладеними представником позивача у позовній заяві, представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу належного позивачу, було встановлено, що навантаження на строєну вісь склало 25,52 т., при нормативно допустимому - 24 т.

Вказані обставини стали підставою для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, оскільки, як вже було вказано вище службовими особами уповноваженого органу було встановлено порушення перевізником вагових нормативів.

Представник відповідача зазначив, що позивачем не було доведено факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, тому винесена постанова є правомірною і такою, що відповідає вимогам законодавства. Зазначив, що документи на вимірювальне обладнання завжди знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення

Керуючись викладеними вище обставинами, представник відповідача просив суд відмовити у позивачу у задоволенні позовних вимог зазначених в адміністративному позові.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, 07.09.2022 на транспортному засобі марки «MAN», модель «TGX 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом-Е марки «VAN HOOL», модель 3С1010, реєстраційний номер НОМЕР_2 який на праві приватної власності належить позивачу здійснювалось перевезення сипучого подільного вантажу (кукурудза), загальної масою яка складала 42,060 т (Брутто), 26,160 (Нетто), у відповідності до товарно-транспортної накладної №150 від 06.09.2022 .

Під час руху транспортного засобу, 07.09.2022 працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області в пункті габаритно-вагового контролю автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» км 451+811 с.Дачне було виявлено порушення, передбачене ч.1, абз.14, ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, про що відділом державного нагляду (контролю) у місті Києві було винесено Постанову №345562 від 25.10.2022 року про застосування щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві винесено Постанову №345562 від 25.10.2022 року на підставі наступних документів:

- Акт №339367 від 07.09.2022 - про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;

- Акт №0072244 від 07.09.2022 - про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; Довідка №0063211 від 07.09.2022 - про результати здійснення габаритно-вагового контролю;

- Результати зважування від 07.09.2022.

На підставі вищезазначених документів відповідачем, посилаючись на Акт №339367 від 07.09.2022, винесено Постанову №345562 від 25.10.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись з вказаними вище діями та зазначеною вище постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п.1 п.4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно п.п.15, 27 п.5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Приписами ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі Закон №3353-ХІІ, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.1 та 4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 2 ч.2 ст.49 Закону №2344-ІІІ визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно абз.16 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В свою чергу, п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила №1306 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил №1306, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

У свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Відповідно до п.п.2, 5 п.2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Відповідно до п.15 Порядку №879 встановлено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

При цьому, під час розгляду судом даної справи позивачем не було доведено факт наявності у останнього відповідного дозволу, а отже за описаних обставин відповідач мав достатні підстави для накладення штрафу відповідно до ст.60 Закону №2344-ІІІ.

Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 по справі №803/1540/16, від 01.07.2020 по справі №803/50/17.

Також позивач не надав суду доказів, що він звертався за видачею дозволу, а йому було відмовлено.

Відповідно до п.п.16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Згідно з підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку №879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно з пунктом 18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Пунктом 20 Порядку № 879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 20 Порядку № 879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, прийнятого на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі Порядок №1007/1207) встановлено, що працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом б пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п.16 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки можливе, зокрема, здійснення габаритно-вагового контролю.

Пункт 21 Порядку №1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, контролюючим органом під час перевірки встановлено факт перевищення встановлених законодавствам вагових обмежень на 6,33%, оскільки за результатами документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки «MAN», модель «TGX 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом-Е марки «VAN HOOL», модель 3С1010, реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що повна маса транспортного засобу разом з вантажем становить 41,92 т., при нормативно допустимому - 42 т., що відповідає встановленим чинним законодавствам нормам, в той же час, було встановлено, що навантаження на строєну вісь склало 25,52 т., при нормативно допустимому - 22 т.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.09.2022 №0072244, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.09.2022 №0063211.

Таким чином, виходячи з викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що належний позивачу транспортний засіб рухався автомобільними дорогами з перевищенням встановлених вагових обмежень понад 50 %, але не більше 10 %, при цьому у водія даного транспортного засобу був відсутній дозвіл, який дає право на рух вказаним автомобілем.

В частині доводів позивача стосовно того, що відповідачем не враховано властивості вантажу, який перевозив належний позивачу автомобіль, а саме - кукурудзу, яка є сипучим вантажем та може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху, та що Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в процесі руху (сипучі вантажі), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з товарно-транспортної накладної наявної в матеріалах справи вбачається, що на належному позивачу транспортному засобі, здійснювалось перевезення кукурудзи.

В свою чергу, у відповідності до приписів п.12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 встановлено спеціальні правила якими чітко передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, керуючись вказаними приписами, суд зауважує, що завантажуючи автомобіль, в межах дозволеної фактичної маси, в даному випадку до 40 т., перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

При цьому, відсутність методичних рекомендацій для зважування сипучих вантажів, затверджених Мінекономрозвитку, саме по собі не може бути підставою для незастосування до перевізника відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

В даному випадку, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним перевозився подільний та сипучий вантаж (кукурудза), що, на його думку, звільняло його від обов`язку звертатися до уповноваженого органу Національної поліції за отриманням дозволу на рух та перевезення такого вантажу, оскільки отримання дозволу на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, в разі перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством є законодавчо встановленим обов`язком перевізника в силу положень ст.48 Закону. При цьому, положення вказаного Закону не містять виключень до подільних вантажів (сипучих: зерно або наливних: бензин, бетон, тощо).

Суд зауважує, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, а тому повинен використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

Крім того суд враховує, що відповідно до приписів абз.4 п.4 Правил №30 чітко встановлено, що допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2%.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

Проте, за результатами габаритно-вагового контролю (зважування) транспортного засобу з вантажем в даному випадку встановлено перевищення дозволеного навантаження на строєну вісь на 6,33%, що перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання представника позивача про те, що в талоні, в актах, довідці, оскаржуваній Постанові відсутні будь-які посилання на вимірювальне/зважувальне обладнання, яке було використано при зважуванні належного позивачу транспортного засобу, оскільки чинним законодавством не встановлено вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання у вказаних документах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.

Щодо тверджень позивача про відсутність методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, суд звертає увагу на те, що хоча вказаним положенням п.п.2 п.2 Порядку №879 у визначенні терміну «вимірювання» (зважування) і вказується на методику, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, на даний час відповідна методика не затверджена.

В той же час, суд звертає увагу, що на даний час територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення перевірки габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортних засобів здійснюють габаритно-ваговий контроль за відсутності відповідної методики, однак відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, та обов`язку по внесенню плати за це, у зв`язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути підставою для скасування розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.08.2018 у справі №820/1420/17 та від 03.07.2019 у справі №819/1381/16.

Стосовно тверджень представника позивача про порушення порядку проведення вагового-контролю, оскільки такий здійснювався лише однією посадовою особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.16 Порядку №1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. В той же час, габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Отже, зі змісту цієї норми можна встановити, що габаритно-ваговий контроль проводять саме посадові особи Укртрансбезпеки. При цьому, такий контроль може бути проведений і однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

В той же час, підтвердження залучення працівників Національної поліції в матеріалах справи відсутні, однак з цього приводу суд враховує те, що відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

В свою чергу, суд звертає увагу, що результат такого габаритно-вагового контролю, згідно п.18 Порядку № 879, оформляється довідкою із зазначенням часу і місця його здійснення, яка видається водієві транспортного засобу.

Крім того, за змістом п.п.4 п.4 Порядку №1007/1207 саме до повноважень посадових осіб Укртрансбезпеки належить складання (підписання) та видача довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Натомість, повноваження працівників відповідних підрозділів Національної поліції під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів визначені в п.5 Порядку № 1007/1207, із аналізу положень якого слідує, що працівники Національної поліції не наділені повноваженнями на складання та підписання відповідної довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Більше того, суд звертає увагу, що навіть сама форма такої довідки, що визначена Додатком 1 до Порядку №1007/1207, не передбачає зазначення в ній відомостей та інформації про співробітників органів Національної поліції, які залучались до проведення габаритно-вагового контролю.

Отже, із вищевикладеного слідує, що результати габаритно-вагового контролю проведеного однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням представників підрозділів Національної поліції фіксуються відповідною довідкою, яка видається посадовою особою Укртрансбезпеки без необхідності зазначення у ній інформації про посадових осіб підрозділу Національної поліції, які залучались до такої процедури.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, довідка №0063211 від 07.09.2022 про результати здійснення габаритно-вагового контролю складена та підписана посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Дячуком М.С., тобто належним суб`єктом її видачі. При цьому, відсутність у цій довідці інформації щодо працівників органів Національної поліції, жодним чином не вказує на те, що такі особи не були залучені до проведення відповідної процедури.

Більше того, жодних зауважень, в тому числі і від водія транспортного засобу, відносно можливого порушення процедури габаритно-вагового контролю ні матеріали перевірки, ні матеріали справи, не містять.

Таким чином, аргументи та доводи представника позивача про недотримання відповідачем положень п.16 Порядку №1567 при здійсненні процедури габаритно-вагового контролю є безпідставними та такими, що не спростовують виявленого порушення.

Крім того, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що належний позивачу транспортний засіб не був затриманий та продовжив рух.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.22 Порядку №879 у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із ст.265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

За приписами КУпАП повноваженнями щодо затримання транспортного засобу в порядку ст.265-2 наділені виключно органи Національної поліції України.

Посадові особи Укртрансбезпеки згідно зі ст.19 Конституції України повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Отже, посадові особи Укртрансбезпеки не наділені повноваженнями на тимчасове затримання транспортних засобів в порядку статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідно до приписів статті 19 Конституції України, діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Щодо решти доводів слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).(рішення у справі «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що належний позивачу транспортний засіб рухався автомобільними дорогами з перевищенням встановлених вагових обмежень, а саме з перевищення навантаження на строєну вісь, при цьому у водія даного транспортного засобу був відсутній дозвіл, який дає право на рух вказаним автомобілем, вагові параметри якого перевищують нормативні.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що за наслідками рейдової перевірки виявлено перевищення позивачем встановлених вагових параметрів навантаження на строєну вісь на 6,33%, суд приходить до висновку, що оскаржувана в межах цієї справи постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною та скасуванню не підлягає.

Отже, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторська компанія «ВЕРТИКАЛЬ»« до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.