Справа № 640/21048/18
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Бужак Н.П.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (далі - позивач, ПАТ «Полтавагаз») звернулося у суд з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач, НКРЕКП, Регулятор), про:

- визнання протиправною бездіяльність з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Полтавагаз» убік економічно обґрунтованого;

- зобов`язання встановити для позивача економічно обґрунтований тариф на розподіл природного газу, зокрема включивши до витрат, які передбачені структурою тарифу: суму компенсації вартості природного газу для виробничо-технологічних і власних потреб за 2017 рік в розмірі 58439,47 тис грн без ПДВ; суму компенсації вартості природного газу для виробничо-технологічних і власних потреб за 9 місяців 2018 року в розмірі 48129,21 тис грн (без ПДВ); суму компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку зі зменшенням обсягів розподілу природного газу за 2017 рік в розмірі 19669,11 тис грн без ПДВ.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що не зважаючи на неодноразові звернення до НКРЕКП із заявами про встановлення економічно обґрунтованого тарифу, відповідач не вчинив дій щодо встановлення такого тарифу на послуги розподілу природного газу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки усім доводам НКРЕКП. Наголошує, що судом не враховано заборону втручання в дискреційні повноваження Регулятора.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - змінити, з таких підстав.

Судом установлено, що ПАТ «Полтавагаз» відповідно до постанови НКРЕКП від 15.06.2017 №778 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації позивача.

Позивач отримує плату за розподіл природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП на підставі пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII (далі - Закон №1540-VIII), статей 8, 9 Закону України «Про публічні монополії», пункту 8 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»від 25.12.1996 №1548, та не має правових підстав їх самостійно регулювати.

Станом на час звернення до суду з позовом для ПАТ «Полтавагаз» діє тариф, затверджений постановою НКРЕКП від 15.12.2016 №2290, який не передбачає необхідних для товариства компенсацій витрат, що виникли внаслідок неврахування НКРЕКП в тарифі на 2017 рік та 9 місяців 2018 року необхідних обсягів природного газу для потреб виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат (далі - ВТВ) та на власні потреби та різниці в цінах на ВТВ та власні потреби і недоотримання тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу газу за 2017 рік і залишаються некомпенсованими, в розмірі 126 237,79 тис. грн. без ПДВ.

27.06.2017 ПАТ «Полтавагаз» звернулось до НКРЕКП із заявою №10/1730 про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу та доданими до неї документами.

Листом від 21.07.2017 8047/16/7-17 НКРЕКП розглянула лист ПАТ «Полтавагаз» від 27.06.2017 №10/1730 та повідомила позивачу, що на виконання постанови №95 ПАТ «Полтавагаз» уклало додаткову угоду від 24.05.2017 №1 до договору від 15.03.2013 №31/31 «Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання, газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва». При цьому в наданому пакеті документів відсутня копія зазначеної додаткової угоди з усіма додатками (завірена належним чином), зокрема відсутній підписаний сторонами додаток 1, яким визначається перелік та залишкова балансова вартість майна, що належить державі. Додатково повідомлено, що питання щодо перегляду діючого тарифу ПАТ «Полтавагаз» на послуги розподілу природного газу буде розглянуте після надання достовірної інформації, що має бути оформлена належним чином, та після проведення процедури відкритого обговорення.

22.08.2017 ПАТ «Полтавагаз» звернулось до НКРЕКП із заявою №10/2264 про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу та доданими до неї документами, відповіді на яку матеріали справи не містять.

28.12.2017 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою №4/3749 про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу та доданими до неї документами, за результатами розгляду якої остання листом від 16.01.2018 №506/16/7-18 повідомила, що у пакеті документів, наданих газорозподільним підприємством відсутній розрахунок тарифів на послуги розподілу природного газу окремо для побутових та не побутових споживачів на одиницю приєднаної потужності. Також у листі зазначено, що в наданому пакеті документів для перегляду рівня діючого тарифу на послуги розподілу природного газу, зокрема у Додатку 1 до договору від 15.03.2013 №31/31 у Переліку державного майна, яке перебуває на балансі підприємства ПАТ «Полтавагаз» та надається на праві господарського відання, зазначена залишкова вартість майна, що належить державі у сумі 177 763 825,48 грн. Одночасно, до зазначеної вартості включено, зокрема, автомобілі, обладнання та інші прилади, які не є газорозподільчими системами або їх складовими відповідно до визначення за Кодексом ГРМ. Крім того у матеріалах, наданих ПАТ «Полтавагаз» для перегляду рівня діючого тарифу на послуги розподілу природного газу, вказано суму 22600,00 тис грн як плату за надане в експлуатацію майно, що належить державі та обліковується на балансі оператора, проте не надано підтверджуючі документи, завірені (підписані) представниками Міненерговугілля відповідно до яких її визначено. Додатково повідомлено, що НКРЕКП розгляне питання щодо перегляду діючого тарифу ПАТ «Полтавагаз» на послуги розподілу природного газу після надання достовірної інформації, що має бути оформлена належним чином, та після проведення процедури відкритого обговорення з урахуванням відкоригованих даних.

03.03.2018 та 30.03.2018 позивач вкотре звернувся до відповідача із заявами №4/2418 та №4/3378 про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу та доданими до неї документами, за результатами розгляду яких НКРЕКП листом від 05.04.2018 №3366/16/7-18 повідомила, що на даний час затвердження Тимчасової методики та здійснення перегляду тарифів на послуги розподілу природного газу для операторів газорозподільної системи, до газових мереж якого підключений об`єкт споживача (далі - оператор ГРМ), до моменту відновлення кворуму є неможливим, розгляд заяви про перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу призупинено до моменту відновлення кворуму.

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення для ПАТ «Полтавагаз» саме обґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправна бездіяльність НКРЕКП щодо встановлення для ПАТ «Полтавагаз» економічно обґрунтованого тарифу, в той час, як відповідачем не доведено протилежного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 9 Закону України «Про природні монополії», Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 №12, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.01.2010 за №29/17324, які діяли до 26.03.2017, тарифи повинні бути економічно обґрунтованими і встановлюватись таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат.

Установлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 №2467-VI, який діяв до 01.10.2015, частин 3, 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329- VIII, який діє з 01.10.2015.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 17 Закону №1540-VIII у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Частиною 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.07.2011 №1384 (далі - Порядок №1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕКП від 04.09.2002 №983 (далі - Методика №983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 03.04.2013 №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 за №685/23217 (далі - Процедура №369). Зокрема, вимога щодо встановлення Регулятором економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку міститься - в пункті 2.1 Порядку 1384; в пунктах 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методики 983; в Процедурі 369.

Відповідно до пункту 4.1 розділу 4 «Розрахунок тарифів» Методики №983 основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування і постачання природного газу є витрати підприємства і обсяги протранспортованого та поставленого споживачам природного газу.

Пунктом 4.2. вказаного розділу передбачено, що витрати підприємства на транспортування та постачання природного газу визначаються згідно з національним Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» та Методичним положенням по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах.

Згідно з пунктом 2.5 Процедури №369 суб`єкт господарювання при зверненні до НКРЕКП за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, пов`язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. До таких витрат також відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу (далі - ВТВ та НВтр) (пункт 4.5 Методики №983, пункт 2.1.5 Процедури №369).

Виробничо-технологічні витрати/втрати газу визначаються як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів (розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 1), розділ 1 Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 2), затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 №264.

Тобто, ВТВ під час розподілу газу виникають з об`єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, такі витрати є невід`ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Розмір складової тарифу для покриття ВТВ визначається відповідно до чинного законодавства, тобто на підставі наказу Міненерговугілля від 23.11.2011 №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах» (далі - наказ №737) та зазначених вище Методик 1, 2.

Нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок, будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Отже, можливість позивача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ прямо та безпосередньо залежить від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Тому, НКРЕКП, затверджуючи тариф на розподіл для ПАТ «Полтавагаз», повинен встановити такий тариф, що є економічно обґрунтованим та враховує всі матеріальні витрати товариства.

Згідно з пунктом 4 розділу І Методики №236 розрахунок тарифу та документи і матеріали надаються суб`єктами господарювання з розподілу природного газу для розгляду до НКРЕКП відповідно до Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 03 квітня 2013 року №369, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2013 року за №685/23217.

За змістом пунктів 4.1-4.2 р. IV Процедури №369 перегляд рівня тарифу здійснюється як за ініціативою суб`єкта господарювання, так і НКРЕКП за умови відповідного обґрунтування такого перегляду.

Суб`єкт господарювання має право звернутися до НКРЕ щодо перегляду рівня тарифу у разі: зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5 %; зміни собівартості, передбаченої структурою тарифу, внаслідок підвищення цін на паливо, сировину, матеріали, послуги, зростання витрат на оплату праці у зв`язку зі зміною законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5 %.

Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї визначено р. II Процедури №369.

Порядок розгляду заяви визначено розділом III Процедури №369, який передбачає, зокрема, - перевірку їх структурним підрозділом НКРЕ, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам цієї Процедури; повідомлення про їх нерозгляд та повернення у разі надання неповного пакета документів, визначеного пунктом 2.1 розділу II цієї Процедури; розгляд заяви протягом 30 календарних днів з дня надходження до НКРЕ у разі відповідності заяви та доданих до неї документів, визначених пунктом 2.1 розділу II цієї Процедури; звернення у разі потреби до заявника щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до НКРЕ у визначений нею строк, підписані керівником та засвідчені печаткою суб`єкта господарювання; призупинення розгляду заяви на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу, якщо при розгляді структурними підрозділами НКРЕ виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕ письмово повідомляє суб`єкта господарювання; підготовку висновків згідно п. 3.2, 3.3 р. III Процедури №369; включення питання встановлення тарифу на засідання НКРЕ.

Підставою для відмови у встановленні або перегляді тарифів може бути встановлення факту нецільового використання коштів, передбачених структурою встановленого тарифу, або фінансової неспроможності та економічної недоцільності здійснення відповідного виду ліцензованої діяльності суб`єктом господарювання, який має намір його провадити; надання до НКРЕ недостовірної інформації або необґрунтованості складових витрат, визначених розділом II цієї Процедури.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано відповідачу заяви від 27.06.2017 №10/1730, від 22.08.2017 №10/2264, від 28.12.2017 №4/3749, від 03.03.2018 №4/2418 та від 30.03.2018 №4/3378 про перегляд тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Полтавагаз» в бік економічно обґрунтованого.

Водночас листами від 21.07.2017 8047/16/7-17, від 16.01.2018 №506/16/7-18 НКРЕКП повідомлено позивача про те, що питання про перегляд діючого тарифу буде розглянуто після надання достовірної інформації, що має бути оформлена належним чином, та після проведення процедури відкритого обговорення.

Тобто вказані відповіді фактично є рішенням про призупинення розгляду питання та звернення до позивача в порядку пункту 3.1 розділу III Процедури №369 щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, проте без визначення строку надання таких пояснень і обґрунтувань.

Крім того, у листі від 05.04.2018 №3366/16/7-18 міститься посилання на те, що питання про перегляд діючого тарифу призупинено у зв`язку з відсутністю кворуму в НКРЕКП та розгляд даного питання буде відновлено з моменту відновлення кворуму.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду заяв позивача, не вживав дій для коригування тарифів на розподіл природного газу, що свідчить про невиконання відповідачем своїх законодавчо визначених повноважень в частині ефективного державного регулювання тарифів у сфері енергетики та комунальних послуг та бездіяльність останнього у питанні перегляду структури тарифу на послуги розподілу природного газу.

Так, установлений позивачу тариф на послуги розподілу природного газу не передбачає компенсації витрат, що виникли внаслідок неврахування необхідних обсягів природного газу для потреб виробничо-технологічних витрат, нормованих втрат та обсягу газу на власні потреби та різниці в цінах на ВТВ та власні потреби і недоотримання тарифної виручки у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу газу, а тому не може вважатись економічно обґрунтованим.

Унаслідок таких дій у позивача виникає заборгованість на користь власника природного газу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») з незалежних від дій та волі позивача причин, що ставить його та власника природного газу в нерівні умови господарювання за договором на купівлю-продаж природного газу для потреб ВТВ та власних потреб та відсутності компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку зі зменшенням обсягів розподілу природного газу.

Позивач не має змоги без порушення законодавства розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ з інших джерел, ніж відповідна складова на ВТВ в затвердженому тарифі, оскільки всі кошти, які надходять до нього в оплату за розподіл природного газу мають відповідне цільове призначення.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності НКРЕКП з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для ПАТ «Полтавагаз» у бік економічно обґрунтованого.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи та враховуючи те, що позивач неодноразово звертався до НКРЕКП щодо перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу на розподіл природного газу, встановлену бездіяльність відповідача з цього приводу, що потягло негативні наслідки для позивача, апеляційний суд також погоджується з висновком місцевого суду, що ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання НКРЕКП встановити для позивача економічно обґрунтований тариф на розподіл природного газу, включивши до складу такого тарифу суму, що не була компенсована внаслідок невідповідності тарифу на розподіл природного газу економічно обґрунтованому рівню.

Поряд із цим, колегія суддів уважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача в частині включення до складу тарифу суми компенсації вартості природного газу для виробничо-технологічних і власних потреб за 2017 рік в розмірі 58439,47 тис грн без ПДВ, суми компенсації вартості природного газу для виробничо-технологічних і власних потреб за 9 місяців 2018 року в розмірі 48129,21 тис грн (без ПДВ), суми компенсації недоотриманої тарифної виручки у зв`язку зі зменшенням обсягів розподілу природного газу за 2017 рік в розмірі 19669,11 тис грн без ПДВ, не відповідає законодавчо визначеному механізму компенсації витрат ліцензіатів.

Збитки позивача від встановлення економічно необґрунтованого тарифу на послуги розподілу природного газу за умови дотримання встановленої законодавством процедури можуть бути відшкодовані.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Між тим, компенсація витрат не є збитками, які можуть бути відшкодовані у порядку статей 1166, 1173 ЦК України. Наразі чинним законодавством передбачено єдиний порядок компенсації витрат ліцензіатів, який визначений пунктом 1 розділу ІV Методики №236 і полягає у фінансуванні компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, шляхом включення до структури тарифу. Будь-якого іншого способу компенсації понесених підприємством і невідшкодованих йому витрат законодавством не передбачено.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні шляхом викладення відповідного абзацу у новій редакції.

У вказаному контексті колегія суддів принагідно зауважує, що повноваження НКРЕКП на прийняття рішення щодо встановлення тарифу за своєю правовою природою є дискреційними.

Понад те, завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Своєю чергою правосуддя по суті визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про зобов`язання НКРЕКП встановити для ПАТ «Полтавагаз» економічно обґрунтований тариф на розподіл природного газу, втрутився у дискреційні повноваження Регулятора, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права у розглядуваному випадку є найбільш виправданим.

Аналогічний правовий підхід при розгляді цієї категорії спорів застосований Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 у справі №815/6768/15, від 22.06.2020 у справі №812/1716/17, від 12.11.2020 у справі №640/2694/19 та від 23.03.2023 у справі №640/17910/19.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи в частині.

Частинами 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Правові засади справляння судового збора, платники, об`єкти та розміри ставок судового збора, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збора визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI у відповідній редакції (далі - Закон).

Відповідно до пункта 1 частини 3 статті 4 Закону у редакції, чинній на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збора за подання адміністративного позову немайнового характера, який подано юридичною особою, складала 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762,00 грн).

Оскільки апеляційним судом змінено судове рішення, відповідно розподіл судових витрат також підлягає зміні, а саме, позивачу мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати у розмірі 1500,00 грн, замість 5286,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 змінити, виклавши пункти 3 та 4 резолютивної частини таким чином:

« 3. Зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» економічно обґрунтований тариф, включивши до складу такого тарифу суму, що не була компенсована внаслідок невідповідності тарифу на розподіл природного газу економічно обґрунтованому рівню.

4. Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» понесені ним судові витрати у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).».

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Н.П. Бужак