Справа № 280/2122/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 червня 2023 року Справа № 280/2122/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83)

2. Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26)

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 1), 2. Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.02.2023 № 98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.03.2023 № 98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: навчання у Кримському ордена «Знак Пошани» сільськогосподарському інституті ім. М.І. Калініна з 01.09.1984 по 27.12.1989, роботи з 01.09.1982 по 10.08.1994 та з 01.02.1990 по 25.05.1998 у колгоспі «Заповіт Леніна», роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982 у Кам`янському сільпо, а також призначити пенсію за віком з 23.02.2023.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, оскільки мала необхідний страховий стаж. Водночас, відповідач 2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу. Позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою аналогічного змісту, яку розглянув відповідач 1 та також прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії. При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано частину періодів, які підтверджуються записами у її трудовій книжці та трудовій книжці колгоспника. Позивач вважає рішення відповідачів протиправними та вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №280/2122/23; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 10.04.2023 витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області докази у справі, а саме засвідчену належним чином копію розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 .

Відповідач 1 позов не визнав, надав відзив (вх. від 21.04.2023 № 16317), в якому посилається на те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 11 місяців 7 днів. При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1984 по 27.12.1989, оскільки період перевищує загальновстановлені терміни навчання. ОСОБА_1 роз`яснено те, що необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу; періоди роботи 02.09.1982 по 10.08.1994 та з 01.02.1990 по 25.05.1998, оскільки в наданій довідці від 02.03.2023 №05-07/Г-428 відсутні дані про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі; період роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.07.1981 зазначено прізвище ОСОБА_2 (російською мовою), а в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 (російською мовою). Враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 відзиву на позов не надав.

Частиною другою статті 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою від 14.02.2023 за призначенням/перерахунком пенсії. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.02.2023 № 98 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про відсутність необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж позивача становить 22 р. 0 міс. 15 дн. При цьому, не враховано період навчання з 01.09.1984 по 27.12.1989, оскільки період перевищує загальновстановлені терміни навчання; архівну довідку від 14.09.2022 № 06-07/Г-966 не взято до уваги, оскільки ПІБ заявниці зазначено із скороченням; у свідоцтві про навчання від 23.07.1981 № 325 відсутня дата початку навчання, зазначено тільки дату видачі диплому; не враховано період догляду за дитиною до трьох років, оскільки відсутня відмітка про отримання дитиною паспорту у свідоцтві про народження або будь-які інші документи, які підтверджують виховання до трьох років.

Позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою від 16.03.2023 за призначенням/перерахунком пенсії. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.03.2023 № 98 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про відсутність необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж позивача становить 25 р. 11 міс. 7 дн. При цьому, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: навчання з 01.09.1984 по 27.12.1989, оскільки період перевищує загальновстановлені терміни навчання; періоди роботи 02.09.1982 по 10.08.1994 та з 01.02.1990 по 25.05.1998, оскільки в наданій довідці від 02.03.2023 №05-07/Г-428 відсутні дані про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі; період роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 15.07.1981 зазначено прізвище ОСОБА_2 (російською мовою), а в свідоцтві про шлюб ОСОБА_3 (російською мовою).

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII; тут та надалі в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку колгоспника, видану 15.09.1982, серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , та встановлено, що у ній, серед іншого, містяться такі записи:

02.09.1982 прийнята в члени колгоспу «Заповіт Леніна»;

10.08.1984 звільнена із займаної посади у зв`язку із виїздом на навчання;

01.02.1990 прийнята в члени колгоспу «Заповіт Леніна»;

25.05.1998 звільнена за власним бажанням.

При цьому, вказана трудова книжка містить записи про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві (кількість відпрацьованих днів). Також, в графі №6 «На підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» є посилання на книгу обліку розрахунків по оплаті праці.

Пунктом 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 визначено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Суд зауважує, що у спірних рішеннях органи Пенсійного фонду не посилаються на невідповідність записів у трудовій книжці позивача законодавчим вимогам, та не зазначають, у чому саме така невідповідність полягає. При цьому, відповідач 1 у своєму рішенні вказує, що в довідці від 02.03.2023 №05-07/Г-428 відсутні дані про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі. Водночас, суд наголошує, що вказана інформація міститься у трудовій книжці колгоспника, наданій позивачем, тому надання уточнюючої довідки взагалі не є обов`язковим.

Також, у трудовій книжці колгоспника містяться такі записи:

01.09.1984 зарахована студентом першого курсу денного навчання економфаку (Кримський сільгоспінститут);

30.09.1989 відрахована у зв`язку із закінченням навчання.

Судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Крім того, та обставина, що позивач дійсно навчалася у період 1984 1989 роки у вищому навчальному закладі, підтверджується копією диплому НОМЕР_3 , виданому 29.12.1989. При цьому, запропонувавши позивачу надати уточнюючу довідку з навчального закладу, відповідачі не врахували, що навчальний заклад знаходиться на тимчасово окупованій території, проте наведені обставини не можуть нівелювати право позивача на отримання пенсії.

Крім того, судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , видану 15.07.1981, та встановлено, що вона містить, зокрема, такі записи:

28.07.1981 зарахована продавцем до Кам`янського сільпо;

01.09.1982 звільнена.

При цьому, на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 15.07.1981 зазначено дівоче прізвище позивача російською мовою як « ОСОБА_2 », в той час як відомостями з свідоцтва про укладення шлюбу (від 30.04.1987 серії НОМЕР_4 ) підтверджується, що дівоче прізвище позивача російською мовою пишеться як « ОСОБА_3 ».

Отже, незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982 зумовлене вищевказаними розбіжностями.

Слід зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктами 2.2, 2.5 якої установлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу. В трудову книжку вносяться, серед іншого, відомості про робітника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було вчинено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу. (п. 2.5. Інструкції).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом також враховано, що іншими відомостями, як то ім`ям по батькові, датою народження підтверджується належність трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 15.07.1981 саме позивачу.

Наведені обставини в сукупності зумовлюють висновок суду про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.02.2023 № 98 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.03.2023 № 98 та наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд враховує, що згідно записів у трудовій книжці колгоспника, що належить ОСОБА_1 , зокрема, у 1984 році трудодні позивача складали 135 днів, а прийнятий колгоспом трудовий мінімум трудової участі в суспільному господарстві 220 днів, у 1994, 1995 роках позивач перебувала у декретній відпустці.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1984 по 30.09.1989 включно (у відповідності до записів у трудовій книжці), період роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982 включно, періоди роботи в колгоспі за фактичною тривалістю з 02.09.1982 по 10.08.1984 включно та з 01.02.1990 по 25.05.1998 включно.

При цьому, суд доходить висновку, що загальний страховий стаж позивача становить понад 30 років (з урахуванням визнаних відповідачем 1 25 р. 11 міс. 7 дн. та періодів з 01.09.1984 по 30.09.1989 включно, з 28.07.1981 по 01.09.1982 включно, періодів роботи в колгоспі за фактичною тривалістю з 02.09.1982 по 10.08.1984 включно та з 01.02.1990 по 25.05.1998 включно) та є достатнім для призначення їй пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» з 14.02.2023, з урахуванням того, що звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку. Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу пенсію саме із цієї дати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, слід зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Так, до матеріалів справи надано:

Договір про надання правничої допомоги та представництво від 31.03.2023, за умовами якого Адвокат зобов`язується за завданням Замовника надати йому правову допомогу (юридичні послуги), представляти його інтереси та здійснювати захист прав і законних інтересів у органах досудового слідства, судах загальної юрисдикції, апеляційному, касаційному судах, господарських, адміністративних судах усіх рівнів, інших державних органах та установах, перед фізичними та юридичними особами в порядку та на умовах, визначених цим Договором (копію);

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 31.03.2023 на суму 2 000,00 грн., в графі «Підстава» якої є посилання на Договір від 31.03.2023 та зазначено правнича допомога (копія).

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 17.03.2021 у справі №280/1266/19, від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а тощо), при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, суд звертає увагу, що Договір про надання правничої допомоги та представництво від 31.03.2023 має загальний характер, з нього неможливо встановити, що послуги надавалися саме в межах адміністративної справи №280/2122/23.

Крім того, адвокатом не надано опису виконаних робіт (наданих послуг).

З наведених обставин суд доходить висновку, що заявлені витрати у сумі 2 000,00 грн. (як зазначено у позовній заяві) присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.02.2023 № 98 про відмову у призначенні пенсії.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.03.2023 № 98 про відмову у призначенні пенсії.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) період навчання з 01.09.1984 по 30.09.1989 включно, період роботи з 28.07.1981 по 01.09.1982 включно, періоди роботи в колгоспі за фактичною тривалістю з 02.09.1982 по 10.08.1984 включно та з 01.02.1990 по 25.05.1998 включно.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 14.02.2023.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ).

8. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ).

9. У стягненні на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 000,00 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 08.06.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко