Справа № 520/11319/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 червня 2023 року № 520/11319/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лапіної Ю.В.,

прокурора - Сірик В.В.,

представника відповідача - Суркова Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Едуарда Олексійовича до Великобурлуцької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородський Едуард Олексійович звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Великобурлуцької селищної ради () щодо вчинення дій, спрямованих на визнання пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область, безхазяйним майном, та набуття права власності на вказане безхазяйне майно;

- зобов`язати Великобурлуцьку селищну раду () вчинити дії, спрямовані на визнання пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область, безхазяйним майном, та набуття права власності на безхазяйне майно - пам`ятку історії місцевого значення - будинок, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача щодо вчинення дій, спрямованих на визнання пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область, безхазяйним майном, та набуття права власності на вказане безхазяйне майно є протиправною та такою, що призводить до того, що протягом тривалого часу не здійснюються будь-які заходи щодо охорони пам`ятки історії, а тому вона зазнає руйнації, оскільки через відсутність власника майна неможливо проводити будь-які ремонті, реставраційні чи інші роботи, пов`язані із збереженням та схоронністю об`єкта культурної спадщини. Отже, перебування на території Великобурлуцької селищної ради майна, яке має ознаки безхазяйного, відсутність у органу місцевого самоврядування юридично закріпленого права на розпорядження таким об`єктом, відсутність належного обліку такого майна та не передача його у власність територіальної громади призводить до того, що орган місцевого самоврядування фактично позбавлений можливості реалізувати свої повноваження, визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ухвалою суду від 11.08.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в зазначеній справі та призначено справу до розгляду.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує. При цьому, представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви керівника куп`янської окружної прокуратури Харківської області без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 240 КАС України. В обґрунтування заявленого клопотання вказано, що обґрунтування прокурором позову тим, що Великобурлуцька селищна рада вчинила протиправну бездіяльність відносно пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому у 80-х роках XVІІІ ст. жив Г.С. Сковорода - не ґрунтується на нормах закону, так як охорона культурної спадщини не віднесена Законом України "Про охорону культурної спадщини" до компетенції органів місцевого самоврядування, а перекладання передбаченого статтею 54 Конституції України обов`язку держави по охороні культурної спадщини та збереженню історичних пам`яток на орган місцевого самоврядування в особі Великобурлуцької селищної ради прямо суперечить статтям 6, 54, 118, 140, 143 Конституції України, Закону України "Про охорону культурної спадщини" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Європейській хартії місцевого самоврядування від 15.10.1985 р. (ратифікованій Україною 15.07.1997 р.). Представником відповідача водночас вказано, що державний контроль за діяльністю Великобурлуцької селищної ради у сфері охорони культурної спадщини відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" можуть здійснювати Міністерство культури та інформаційної політики України, а також Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. Здійснення такого контролю з боку прокурора не передбачено законодавством і суперечить статті 20 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 8 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15.10.1985 p., тобто, даний позов прокурора виходить за межі повноважень прокуратури та є втручанням в здійснення Великобурлуцькою селищною радою наданих їй власних повноважень з метою покладення на Великобурлуцьку селищну раду передбаченого статтею 54 Конституції України та Законом України "Про охорону культурної спадщини" обов`язку держави по охороні культурної спадщини.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року клопотання представника Великобурлуцької селищної ради про залишення позову без розгляду - задоволено; позовну заяву керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Едуарда Олексійовича (вул. Харківська, буд. 7, м. Куп`янськ, Харківська обл., 63701) до Великобурлуцької селищної ради (вул. Центральна, буд. 40, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький р-н, Харківська обл., 62602) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року апеляційну скаргу задоволено; ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі № 520/11319/21 скасовано; справу № 520/11319/21 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

30.03.2023 року дана справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду та передана до провадження судді Мельникова Р.В.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Мельникова Р.В. від 03.04.2023 року адміністративну справу прийнято до розгляду; призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні.

Прокурор Харківської обласної прокуратури в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Куп`янською окружною прокуратурою Харківської області під час опрацювання Переліку пам`яток історії та монументального мистецтва Харківської області, розміщеного на офіційному веб-сайті Харківської обласної державної адміністрації, було встановлено, що до пам`яток історії місцевого значення віднесено будинок, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук Великобурлуцької селищної територіальної громади, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода.

Вказаний об`єкт взято під охорону рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради депутатів трудящих № 61 від 25.01.1972 (охор. № 3623-Ха).

Відповідно до вимог Закону України «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» № 574-VI від 23.09.2008 даний об`єкт нерухомого майна віднесено до переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації (охор. № 601).

На вказану пам`ятку історії 28.08.1975 виготовлено паспорт об`єкта культурної спадщини та облікову картку, з яких вбачається, що будинок побудований у XVIII столітті, 2 - поверховий, дерев`яний на цегляному фундаменті, із шиферною покрівлею.

Згідно наданої Великобурлуцьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна та технічного паспорта, його загальна площа становить 1587,4 м2.

У позовній заяві вказано, що за інформацією Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації № 05-25/1217 від 17.05.2021 власника пам`ятки історії - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, по вул. Сільгосптехніки, 4 у смт. Великий Бурлук (охор. № 3623-Ха) не встановлено, відповідно, охоронний договір на поточний момент не укладено, а органом охорони культурної спадщини порушувалося питання про взяття її на баланс органами місцевого самоврядування.

Згідно листа Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області № 01-22/1346 від 19.04.2021 охоронний договір на будинок, у якому в 80-х роках XVІІІ ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніки, 4, смт. Великий Бурлук Великобурлуцької селищної територіальної громади, не укладено у зв`язку з тим, що відсутній власник.

Окрім цього Великобурлуцькою селищною радою у листі № 04-22/721 від 19.04.2021 було проінформовано Куп`янську окружну прокуратуру щодо неукладення охоронного договору на вказаний будинок у зв`язку із відсутністю власника, що унеможливлює проведення будь-яких ремонтних, реставраційних чи інших робіт, пов`язаних із збереженням та схоронністю об`єкта культурної спадщини.

З отриманої окружною прокуратурою інформації Великобурлуцького малого комунального підприємства технічної інвентаризації від 26.04.2021 № 131 вбачається, що станом на 01.01.2013 право власності на нерухоме майно за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Харківська область, не зареєстровано. В свою чергу у наданих матеріалах інвентаризаційної справи на даний об`єкт нерухомого майна замовлення (заяви) щодо реєстрації права власності відсутні.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 258123497 від 25.05.2021, право власності чи інші речові права (користування, оренда тощо) на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за будь-якими фізичними чи юридичними особами, а також за органами державної влади чи місцевого самоврядування, не зареєстровані.

Також, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про взяття на облік згаданого об`єкта нерухомого майна як безхазяйного.

У позовній заяві вказано, що відсутність інформації щодо зареєстрованих речових прав, власника чи балансоутримувача нерухомого майна - пам`ятки історії місцевого значення, а саме будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, свідчить про те, що вказане нерухоме майно є безхазяйним, тобто не має власника.

В той же час, згідно листа Великобурлуцької селищної ради № 04-22/1004 від 28.05.2021 жодні заходи щодо визнання вказаного об`єкта безхазяйним селищною радою не вживалися, протягом триваючого часу у даній будівлі проживають 13 громадян, місце проживання яких зареєстроване за цією адресою.

Прокурором під час розгляду справи у наданих поясненнях було вказано, що не взяття на облік нерухомого майна - пам`ятки історії місцевого значення, а саме будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, як безхазяйного, відсутність будь-яких відомостей про власника цього майна, а також невжиття органом місцевого самоврядування заходів до визнання права власності на згаданий об`єкт за територіальної громадою, призводить до того, що пам`ятка історії зазнає руйнації, оскільки будь-які ремонті, реставраційні чи інші роботи, пов`язані із збереженням та схоронністю об`єкта культурної спадщини, не поводяться, що свідчить про порушення прав держави.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 54 Конституції України охорона культурної спадщини, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, є обов`язком держави.

Приписами ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Положення ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначають загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад, відповідно до якої сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно пп. 1 п.а ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форми власності та подання необхідних відомостей до бази даних національного фонду будівель відповідно до Закону України "Про енергетичну ефективність будівель".

Приписами ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад наложить організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, маркових і садибних комплексів, природних заповідників.

Преамбулою Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Пунктом 3 розділу X "Прикінцеві положення" Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до вказаного Закону.

Згідно ст. ст. 3, 6 Закон України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається, зокрема, на виконавчі органи сільської, селищної, міської ради. До повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.

Приписами ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають - право власності.

Статтею 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстр прав, серед іншого, повинен містити відомості про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Положеннями п.85 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вносить до спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості. Датою та часом взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вважаються дата та час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення щодо взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до положень ст.10 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено статус сільських та селищних рад як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно положень ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно. Від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності органи місцевого самоврядування.

Підставою набуття права комунальної власності є передача майна комунальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування, та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

В той же час, приписами ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.

Водночас, суд зазначає, що положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 335 Цивільного кодексу України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи було встановлено, що стосовно спірного у даній справі об`єкту, а саме будинок, у якому в 80-х роках XVІІІ ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніки, 4, смт. Великий Бурлук Великобурлуцької селищної територіальної громади у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно відсутні відомості про взяття на облік згаданого об`єкта нерухомого майна як безхазяйного.

Відтак, вказаний об`єкт нерухомого майна будинок є безхазяйним, тобто не має власника.

Враховуючи вищевказані норми та з огляду на обставини справи суд приходить до висновку, що за наявності підстав та відповідних повноважень саме Великобурлуцька селищна рада, як суб`єкт права комунальної власності, здійснює від імені та в інтересах територіальних громад відповідні права щодо володіння та розпорядження комунальним майном.

Однак, під час розгляду справи до суду не надано доказів вчинення відповідачем дій направлених на звернення до компетентного органу із відповідною заявою про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна об`єкта нерухомості будинку.

Зазначене свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка полягає у зволіканні в оформленні правовстановлюючих документів на майно, то належить територіальній громаді.

Під час розгляду справи прокурором було надано пояснення та вказано, що прийняття у комунальну власність територіальної громади безхазяйного об`єкту нерухомого майна будинку (пам`ятки історії місцевого значення) дасть можливість вирішувати питання збереження. Відтворення та охорони культурно-історичного середовища, шляхом укладення охоронних договорів, договорів оренди нерухомого майна, встановлювати правила експлуатації історичної забудови безпосередніми користувачами пам`ятки, забезпечивши збереження та належну експлуатацію об`єктів культурної спадщини.

Стосовно посилань представника відповідача на обставини реєстрації у вказаному об`єкті нерухомого майна певних осіб суд зазначає, що останні не можуть вважатися судом обґрунтованими та належними, оскільки відповідачем під час розгляду справи не було надано доказів вчинення будь-яких дій, направлених на набуття права власності на безхазяйне майно, що розташоване на території територіальної громади.

Відносно підстав для представництва прокурора у справі, суд зазначає наступне.

За приписами ч.3, 4, 5 ст.53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, є Закон України Про прокуратуру.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України Про прокуратуру визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в одному з двох випадків:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/661/17, від 28.04.2021 року по справі № 160/13338/20.

Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У пункті 4 вказаного Рішення передбачено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Вказані висновки Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що в позовній заяві прокурором зазначено, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є саме Великобурлуцька селищна рада, до якої і пред`явлено позовні вимоги. При цьому, інтереси держави також охоплюють і інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у сфері належної експлуатації саме безхазяйної споруди, яка розташована на території громади.

Відтак, звернення у даному випадку прокурора до суду з даним позовом має на меті захист саме «інтересів держави».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурором доведено правомірність звернення до суду в інтересах держави.

Отже, надаючи правову оцінку доводам прокурора, наведеним в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Згідно положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Едуарда Олексійовича.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області Миргородського Едуарда Олексійовича (вул. Харківська, буд. 7, м. Куп`янськ, Харківська обл., 63701) до Великобурлуцької селищної ради (вул. Центральна, буд. 40, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцький р-н, Харківська обл., 62602) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Великобурлуцької селищної ради () щодо вчинення дій, спрямованих на визнання пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область, безхазяйним майном, та набуття права власності на вказане безхазяйне майно.

Зобов`язати Великобурлуцьку селищну раду () вчинити дії, спрямовані на визнання пам`ятки історії місцевого значення - будинку, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область, безхазяйним майном, та набуття права власності на безхазяйне майно - пам`ятку історії місцевого значення - будинок, у якому в 80-х роках XVIII ст. жив Г.С. Сковорода, що розташований за адресою: вул. Сільгосптехніка, 4, смт. Великий Бурлук, Куп`янський район, Харківська область.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2023 року.

Суддя Мельников Р.В.