Справа № 464/3320/23
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/3320/23
пр.№ 2-а/464/52/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Борачка М.В.,

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АА №00005719 від 22.02.2023, провадження по справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою серії АА №00005719 від 22 лютого 2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за те, що він 30 січня 2023 року о 07 год. 18 хв. за адресою М-12, км208+505 Хмельницька область допустив рух транспортного засобу MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених в п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,325% (1,319 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон.

Позивач вважає, що вказана постанова є необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що в момент скоєння правопорушення за кермом автомобіля MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 перебував не він, а інша особа ОСОБА_2 , оскільки вказаний автомобіль переданий у користування ПП «Янталія». Крім того, позивач не міг керувати даним транспортним засобом, оскільки немає відповідної категорії у посвідченні водія. Звертає увагу і на те, що із шляхового листа вбачається, що маса товару становила 9500 кілограм, а вага автомобіля 8200 кілограм, відтак сумарна маса автомобіля з вантажем 17700 кілограм, що менше від дозволеної фактичної маси. Крім того, як видно з тексту оскаржуваної постанови, вказане правопорушення зафіксовано за допомогою приладу WIM 23, Q-Free HI-TRAC TMU4 WIM, зав. №10028, свідоцтво про повірку технічного засобу серія UA.TR.001 35 359-21 №360-21, дійсне до 31.08.2022, а правопорушення про яке зазначено в оскаржуваній постанові зафіксовано 30.01.2023. Відтак технічний засіб за допомогою якого проведена фіксація правопорушення, прострочив передбачену виробником повірку на 152 дні, що викликає сумнів у достовірності його показань, та відповідно і законності винесення оскаржуваної постанови. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 23 травня 2023 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такого.

Ухвалою судді від 29 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем знаходження).

07 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив, у якому він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що згідно із статтею 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті передбачені частинами другою і третьою статті 132-1 несе фізична особа за якою зареєстровано транспортний засіб. Позивачем до позовної заяви долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з яким вказаний транспортний засіб належить на праві власності позивачу. Крім того, подорожній лист не є належним доказом відсутності перевищення фактичної загальної маси транспортного засобу під час руху, оскільки не свідчить про дійсність його ваги у момент фіксації, а лише надає окрему інформацію про роботу автомобіля та водія.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у такому, просив задоволити. Зазначив, що правопорушення не вчиняв, оскаржувану постанову не отримував, оскільки така скерована за адресою, за якою він не зареєстрований.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві просить справу розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що 22 лютого 2023 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контрою) за безпекою на наземному транспорті Тимощуком Андрієм Миколайовичем, винесено постанову серії АА №00005719 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

За змістом оскаржуваної постанови 30.01.2023 о 07 год. 18 хв., за адресою М-12 км 208+505, Хмельницька область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,325% (1,319 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Правопорушення зафіксоване технічним засобом: WIM 23, Q-Free HI-TRAC TMU4 WIM, зав. №10028, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії: № UA.TR.001 35 359-21 №360-21 до 31.08.2022.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що оскаржувана постанова скерована за адресою: АДРЕСА_1 , що не є зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, ч.2 ст.132-1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Нормативними документами, які визначають габаритно-вагові норми для руху транспортних засобів в Україні є Закон України «Про автомобільний транспорт», Закон України «Про дорожній рух», Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою КМУ від 18.01.2001 № 30 (далі-Правила), Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.10.2013 № 1007/1207 (далі-Порядок).

Згідно п.2, п.3 Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про автомобільні дороги», автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення поділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.

Пунктом 22.5 ПДР України передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, фактичної маси для двовісних автомобілів для автомобільних доріг державного значення 18 тон, при навантаженні на вісь для автомобільних доріг державного значення на одинарну вісь 11,5 тон.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Так, позивач зазначає, що він на момент правопорушення не керував транспортним засобом MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом такого перебував ОСОБА_2 , а автомобіль передано у користування приватному підприємству «Янталія».

Разом з тим, суду не надано доказів того, що відомості про ОСОБА_2 чи ПП «Янталія», як належних користувачів транспортного засобу MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 , внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб марки MAN TGA 18.410 д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 132-1 КУпАП покладається на власника транспортного засобу, а саме на позивача ОСОБА_3 .

Згідно ст. 279-7 КУпАП відповідальна особа, зазначена у ч. 1 ст. 14-3 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили будь-яка інша особа (крім позивача), як особа, яка користувалась транспортним засобом, звернулась особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надання документа про сплату штрафу.

Отже, в постанові серії АА №00005719 від 22.02.2023 вірно визначено суб`єкта адміністративного правопорушення.

Доводи позивача про те, що відсутність перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, підтверджується подорожнім листом №017 вантажного автомобіля від 29.01.2023 суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Типові форми подорожніх листів було скасовано ще 2013 року (легкового авто - з 16.04.2013 р. згідно з наказом Держстату від 19.03.13 р. № 95; вантажного - з 10.12.13 р. згідно з наказом Мінінфраструктури та Мінекономрозвитку від 10.12.13 р. № 1005/1454).

На сьогодні лише один підзаконний акт передбачає, що водієві юридичної особи потрібен подорожній лист, - Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, наведений у додатку до постанови КМУ від 25.02.09 р. № 207 (далі - Постанова № 207, Перелік № 207). Так, водії юридичної особи повинні мати подорожні листи з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану автомобіля (п. 1 Переліку № 207). Вимагати інші документи від водія заборонено (п. 2 Постанови № 207).

Отже, подорожній лист вантажного автомобіля, не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується для обліку виконаної роботи автомобілем, який містить дані про кількість спожитого пального, яка в свою чергу залежить від пройденої відстані.

Крім того, сам факт наявності подорожнього листа вантажного автомобіля не підтверджує загальну вагу транспортного засобу та не є належним доказом відсутності перевищення фактичної загальної маси транспортного засобу під час руху, не спростовує перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, що впливає як на навантаження по осях, так і на загальну вагу транспортного засобу, оскільки і не свідчить про дійсність його ваги у момент фіксації.

Щодо тверджень позивача, що строк дії свідоцтва про повірку є простроченим, слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 № 412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та такий строк неодноразово продовжувався, і продовжує діяти і надалі.

На підставі вищезазначеного повірка вимірювального і зважувального обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю є дійсною та чинною на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України, про що також зазначено в примітках оскаржуваної постанови.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови покликання позивача на те, що оскаржувана постанова скерована не за адресою його місця реєстрації.

Всі інші доводи позивача суд також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та оцінує їх такими як намагання уникнути відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 статті 77 КАС України).

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 121, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контрою) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Тимощука Андрія Миколайовича серії АА №00005719 від 22.02.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП про адміністративні правопорушення у вигляді накладення штрафу в розмірі 8500 гривень залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Антоновича, 51.

Повне рішення суду складено та проголошено 12 червня 2023 року.

Головуючий Борачок М.В.