Справа № 335/3383/23
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/3383/23 2-а/335/87/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 14.04.2023 року Головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України,

за участю: представник позивача Гелетій М.Т., представника відповідача Прінь В.О.,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 14.04.2023 року Головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України.

В обґрунтування позову зазначено наступне. Позивач є громадянином Туніської республіки, з 2007 року проживав на території України, отримував посвідку на тимчасове проживання від 01.10.2007 року. 08.02.2023 Центральним відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно Позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 09.03.2023. Вказане рішення Позивач не отримував, і був позбавлений можливості його оскарження. 14.04.2023 року Головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Запорізькій області прийнято рішення про примусове видворення Позивача з України. Зазначене рішення Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, позивач отримав посвідку на тимчасове проживання, і має право на продовження дії такої посвідки, отже, вважається таким, що на законних підставах перебуває на території України на період до отримання посвідки. Крім того, під час розгляду справи Позивачу не було надано перекладача, не роз`яснено право на правову допомогу, у зв`язку з чим він не міг захистити свої права. Крім того, зазначає, що позивач пропустив строк на продовження термінів перебування на території України з незалежних від нього причин, оскільки Відповідач не здійснював свої управлінські функції. Також зазначає, що Позивач перебуває на території України на законних підставах, має цивільну дружину, майно, бажає жити саме в Україні. З цих підстав просить оскаржуване рішення скасувати.

Ухвалою суду від 20.04.2023 року адміністративний позов залишено без руху.

01.05.2023 року на виконання ухвали суду представником позивача надано клопотання про усунення недоліків та уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 02.05.2023 провадження у справі відкрито в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, призначено судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

11.05.2023 року від Відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з наступних підстав. 14.04.2023 працівниками поліції УМП ГУНП в Запорізькій області спільно з УПП ДПП в Запорізькій області під час здійснення фільтраційних заходів на блок посту № 308 «Лавра», за адресою: м. Запоріжжя, вул. 475 км. автодороги М-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя», був виявлений громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який слідував з боку м. Дніпра до м. Запоріжжя, та для з`ясування законності його перебування в Україні був запрошений до УДМС у Запорізькій області. З пояснень іноземця було встановлено, що він прибув до України у приватних справах, як колишній студент Дніпровського державного медичного університету, 08.01.2023 в безвізовому порядку в`їзду, використовуючи посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 , видану 06.12.2016, терміном дії до 25.07.2022.

Також встановлено, що відносно громадянина Республіки Туніс ОСОБА_3 08.02.2023 Центральним відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 09.03.2023. Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, рішення про примусове повернення іноземцем не виконане. Під час опитування ОСОБА_1 було встановлено, що він знав про прийняте рішення про його примусове повернення та про те, що він повинен був виїхати з України до 09.03.2023, також пояснив, що 08.02.2023 при прийнятті рішення про примусове повернення у нього була вилучена посвідка. ОСОБА_1 додав, що своєчасно не виїхав з території України у зв`язку з тим, що у нього були відсутні кошти для придбання квитка. Громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворений за межі України. Ураховуючи, що особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, керуючись положенням частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 14.04.2023 УДМС у Запорізькій області було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідач не погоджується з доводами позивача, що ним не отримане рішення про примусове повернення прийняте 08.02.2023 року Центральним відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровський області, внаслідок чого він був позбавлений на його оскарження, оскільки відповідно до частини 3 статті 26 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", один із примірників, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. В паспортному документі іноземця наявний штамп про прийняте рішення, тому доводи позивача, про необізнаність про прийняте рішення не відповідають дійсності. Крім того, Відповідач зазначає, що у громадянина Республіки Туніс ОСОБА_3 відсутні підстави для продовження дії посвідки. Щодо відсутності перекладача та надання правової допомоги під час прийняття рішення про примусове видворення з України, то під час прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туніс ОСОБА_1 , іноземцю були роз`яснені його права і обов`язки, про що він зазначив у своєму поясненні, та власноручно його підписав. Громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, підстави для перебування в Україні відсутні. Рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туніс ОСОБА_1 прийнято на підставі та з додержанням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а отже є законним та не підлягає скасуванню. Просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позов з підстав, якими він обґрунтований, та просив скасувати оскаржуване рішення.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала доводи, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, надані на обґрунтування позову та відзиву, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відносно громадянина Республіки Туніс ОСОБА_3 08.02.2023 Центральним відділом у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 09.03.2023. Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення від 14.04.2023 року, рішення про примусове повернення Позивачем не виконане.

Ураховуючи, що Позивач не виконав у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, керуючись положенням частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 14.04.2023 УДМС у Запорізькій області було прийнято рішення про примусове видворення його з України.

Доводи позивача про те, що ним не отримане рішення про примусове повернення, прийняте 08.02.2023 року, внаслідок чого він був позбавлений на його оскарження, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.3 ст. 26 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято, у ньому зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

З копії рішення про примусове повернення від 08.02.2023 року, прийнятого Центральним відділом у місті Дніпрі ГУДМСУ у Дніпропетровський області, вбачається, що рішення підписане Бен Абдалах Самі особисто, що спростовує доводи позивача в цій частині. Крім того, в паспортному документі Позивача наявний штамп про прийняте 08.02.2023 року рішення.

Таким чином, Рішення про примусове повернення є дійсним, Позивач зазначене рішення не оскаржував. Незгода з рішенням про примусове повернення Центрального відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровський області, має самостійний спосіб оскарження в порядку адміністративного судочинства, та на час винесення рішення про примусове видворення з України воно було чинним.

Таким чином, доводи Позивача про необізнаність про наявність рішення про примусове повернення та неможливість оскаржити вказане рішення, а також про необізнаність про наслідки не залишення України у визначений у рішенні строк, тобто до 09.03.2023 року, спростовані.

Таким чином, судом встановлено, що Громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 зобов`язався виїхати за межі країни у встановлений строк, до 09.03.2023 року, згідно особистого підпису у рішенні про примусове повернення від 08.02.2023 року.

З питання набуття статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту до компетентних органів Позивач не звертався.

Статтею 30 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянство» зазначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Громадянин Республіки Туніс ОСОБА_1 не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворений за межі України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо продовження дії посвідки на тимчасове проживання з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Приписами підпункту 2 пункту 63 Постанови № 322 встановлено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи.

Згідно матеріалів справи відносно Позивача, наявний лист-клопотання Дніпропетровського державного медичного університету від 19.07.2022 року до ГУДМС у Дніпропетровській області щодо скасування посвідки ТР163820 від 25.07.2022 на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням навчання.

За клопотанням Дніпропетровського державного медичного університету, на підставі наказу про відрахування № 334 ос від 21.06.2022, 26.07.2022 ГУДМС у Дніпропетровській області було внесено відповідну інформацію до ЄІАС УМП «Облік іноземців та біженців» «Недійсні документи», щодо посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 , а саме вищевказану посвідку визнано недійсною.

Доказів про звернення до відповідних органів з заявою про отримання нової посвідки на тимчасове проживання позивач суду не надав.

Оцінюючи доводи позивача про наявність підстав для продовження посвідки на проживання у зв`язку з наявністю цивільної дружини на території України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 14 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті (Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання), уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Отже, для отримання посвідки тимчасове проживання в Україні на підставі возз`єднання сім`ї можливо лише під час перебування на законних підставах на території України (що підтверджується

наявністю дійсної посвідки на тимчасове проживання), у період навчання іноземця, та при вже наявному шлюбі з громадянином України.

Станом на 14.04.2023 року, на час прийняття рішення про примусове видворення з України, Позивач вже був відрахований з навчального закладу, посвідка на тимчасове в проживання НОМЕР_1 від 06.12.2016-25.07.2022, ГУДМС у Дніпропетровській області від 26.07.2022 була визнана недійсною та шлюб з громадянкою України не укладено.

Отже, доводи позивача в цій частині також є необґрунтованими. Доказів перебування Позивача у шлюбі з громадянином України суду на час розгляду справи не надано.

Щодо доводів позову про відсутність перекладача та ненадання правової допомоги під час прийняття оскаржуваного рішення, то з матеріалів справи вбачається, що під час прийняття рішення про примусове видворення з України Позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, про що він зазначив у своєму поясненні, та власноручно його підписав. Крім того, позивачем надані пояснення щодо причин невиконання рішення від 08.02.2023 року про примусове повернення, а саме через відсутність коштів на придбання квитка.

Таким чином, судом встановлено, що законні підстави для перебування позивача в Україні відсутні, позивач без поважних причин не виконав рішення від 08.02.2023 року про примусове повернення, рішення не оскаржено та діє на час винесення оскаржуваного рішення від 14.04.2023 року та на час розгляду справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що прийняте 14.04.2023 УДМС у Запорізькій області рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туніс ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ґрунтується на вимогах Закону № 3773-VI, за порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, та є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, прийняте з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідкам прав, свобод та інтересів позивача, а тому підстав для його скасування суд не вбачає.

На підставі викладеного, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 14.04.2023 року Головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 79, 243, 246, 288, 289,293, 371 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 14.04.2023 року Головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: В.В. Калюжна