Справа № 520/5804/22
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 червня 2023 року справа №520/5804/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у Військові частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2022 №85 позивача виключено зі списків особового складу. Позивачу 02.12.2016 видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 . Вказує, що станом на день виключення його із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Вказану ухвалу суду надіслано відповідачу з використанням системи ЄСІТС та доставлено на офіційну електронну адресу - А, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Однак у встановлений судом строк відповідач відзиву не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У період з 29.03.2023 по 16.04.2023 та з 25.04.2023 по 27.04.2023 суддя перебувала у відпустці та відрядження.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач проходив військову публічну службу в Збройних силах України, а саме - у Військовій частині НОМЕР_1 , та отримував грошове забезпечення відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Позивач є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.12.2016.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2022 №85 позивача, водія інженерно-саперного відділення інженерного взводу, призначеного наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 19.03.2022 №11-РС, з 25.03.2022 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 .

У позовній заяві позивач вказує, що станом на день виключення його із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 щодо заборгованості виплат військовослужбовця від 12.07.2022 №285, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідно до вказаної довідки заборгованість перед позивачем становить: за березень 2021 року - 5632,00 грн.; за квітень 2021 року - 9152,00 грн.; за травень 2021 року - 12 672,00 грн.; за червень 2021 року - 13 376,00 грн.; за липень 2021 року - 17 600,00 грн.; за серпень 2021 року - 12 672,00 грн.; за вересень 2021 року - 14 784,00 грн.

Не погодившись із повнотою оплати військової служби у частині виплати винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянином публічної військової служби унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту Закон України від 25.03.1992 №2232-XII), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту Закон України від 20.12.1991 №2011-XIІ).

Положеннями статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міноборони від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Мінюсті 26.06.2018 за №745/32197 (далі по тексту - Порядок №260) передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Розділом ХІХ Порядку №260 передбачено порядок виплати винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін, відповідно до якого військовослужбовцям, які під час проходження служби здійснюють розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) вибухових предметів, а також тралення і знешкодження мін, залежно від характеру робіт виплачується винагорода у відсотках від посадового окладу за 13 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України №704, за кожним актом, але не більше 20 відсотків на день: кожному військовослужбовцю групи розмінування або групи знищення - за кожне знешкодження (знищення) вибухонебезпечних предметів; кожному військовослужбовцю екіпажу корабля (судна) - за кожний вихід для виконання розшуку мін, мінних загороджень, а також їх бойового тралення; кожному військовослужбовцю корабельної підривної команди - за кожне знешкодження (знищення) мін (торпед).

Виплата винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) вибухових предметів, тралення і знешкодження мін здійснюється за місцем служби військовослужбовця за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини.

У ході розгляду справи суд встановив, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 заборгованість щодо виплати винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу складає: за березень 2021 року - 5632,00 грн.; за квітень 2021 року - 9152,00 грн.; за травень 2021 року - 12 672,00 грн.; за червень 2021 року - 13 376,00 грн.; за липень 2021 року - 17 600,00 грн.; за серпень 2021 року - 12 672,00 грн.; за вересень 2021 року - 14 784,00 грн.

Відтак, спірна винагорода нарахована позивачу, проте не виплачена, а тому бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 є протиправною.

Разом з цим, у частині ненарахування спірної винагороди протиправна бездіяльність відповідача відсутня, відтак у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Додатково суд зазначає, що з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 №285 позивач ознайомлений, заперечень стосовно періодів та сум нарахувань спірної винагороди ані у позові, ані під час розгляду справи не висловив.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Між тим у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами статті 90 і 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів правомірності власних управлінських волевиявлень з приводу невиплати заявникові винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін.

У ході розгляду справи були підтверджені обставини порушення прав та інтересів заявника за рахунок неповної оплати часу служби у публічно-правових відносинах у частині винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін за період з березня 2021 року по вересень 2021 року.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що спірна винагорода є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою.

Відтак, предметом спору є правовідносини, які виникли у зв`язку зі стягненням заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрати відсутні, виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольни частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 за період з березня 2021 року по вересень 2021 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 винагороду за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження (знищення) мін у Військовій частині НОМЕР_1 за період з березня 2021 року по вересень 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 08.06.2023.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА