Справа № 520/1643/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 травня 2023 року № 520/1643/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі Цикало А.О.

за участі представників сторін:

позивача Євглевського В.О.

відповідачів не прибули

ІІІ - особи - Сапсай С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 7 під`їзд, 6 пов.,м. Харків,61022, ) , Головного управління Держпраці у Харківській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації Гуляна Ваграма Генриховича (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, код ЄДРПОУ ) , третьої особи Державної служби України з питань праці (вул. Десятинна, буд. 14,м. Київ,01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держпраці у Харківській області№ 08-03/336 від 29.11.2022 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із ліквідацією державного органу відповідно до пункту1-1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу»;

-поновити ОСОБА_1 на посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області

-зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області звільнити ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із реорганізацією державного органу з підстав пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу»

- зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці, Державну службу України з питань праці прийняти ОСОБА_1 на роботу у Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці на посаду Заступника начальника відділу з питань безпеки праці управління інспекційної діяльності у Харківській області Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці що є рівнозначною її посаді у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу позивача ОСОБА_1 як Державного службовця 6 рангу категорії «Б».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 01.06.2021 № 08-03/318 її було призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Наказом Державної служби з питань праці від 17.01.2022 р. № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Харківській області ( ), призначити головою Комісії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 121 від 24.01.2022 р. «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення здійснити письмове персональне попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією всіх працівників Головного управління Держпраці у Харківській області в термін до 31.01.2022 р.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області№ 08-03/336 від 29.11.2022 р. звільнено позивача з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із ліквідацією державного органу відповідно до пункту1-1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 було утворено Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці.

Позивач зазначає, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» фактично має місце та триває реорганізація, а тому до процедури звільнення повинні застосовуватися норми Закону, які регламентують процедуру звільнення у зв`язку з реорганізацією (пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». У зв`язку з тим, що її звільнення відбулося з підстав пункту1-1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу», при цьому відбулася фактична реорганізація державного органу- Головного управління Держпраці у Харківській області з переходом майна, прав та обов`язків до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці, при її звільненні не були дотримані гарантії, передбачені ЗУ «Про державну службу», не запропоновано, як державному службовцю, іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Відтак звільнення здійснено без законних підстав та з порушенням вимог чинного законодавства щодо самого звільнення, що є поряд з іншими підставами, самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Ухвалою суду від 30 січня 2022 року було відкрито загальне позовне провадження по адміністративній справі та призначене судове засідання на 20 лютого 2023 року. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем Південно-східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці подано відзив на адміністративний позов, згідно якого вони просять відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначаючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та не зазначено, яке саме право в такий спосіб суд має встановити.

Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату подання адміністративного позову Головне Управління Держпраці в Харківській області знаходиться в стані припинення 21.01.2022 року, та рішення про ліквідацію не прийнято. Таким чином у всіх спірних відносинах, що виникають в тому числі по процедурі звільнення працівників Управління, в якості відповідача повинен виступати голова ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Держпраці в Харківській області Гулян В.Г.

Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці являється новоствореною установою згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і зареєстровано, як юридична особа з 17.10.2022 року (). Оскільки позивач не підпорядковувалася міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці, спірні відносини між позивачем та міжрегіональним управлінням відсутні.

3-ю собою Державною службою з питань праці подано відзов в якому вони повністю заперечують проти позовних вимог, зазначаючи, що відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду , а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав та гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Завданням територіальних органів є реалізація повноважень центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Положення про ці територіальні органи затверджуються відповідними наказами Держпраці згідно Положення про Головне управління Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 року за №438/26883. Відповідно з зазначеним положенням, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються. Повноваження Управлінь поширюються на територію відповідної області. Так на територію міста Харкова та Харківської області під час виникнення спірних правовідносин поширювалась діяльність Головного Управління Держпраці у Харківської області. Суб`єктом призначення позивача є керівних територіального органу, а саме начальник Управління. У свою чергу, посада Позивача не відноситься до посад, суб`єктом призначення за якими є Держпраці, оскільки позивач підпорядковувся безпосередньо начальнику Головного управління, в зв`язку з чим порушення прав ОСОБА_1 з боку Державної служби з питань праці відсутнє.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та прохав задовольнити.

Представник третьої особи проти позову заперечувала, надала до суду письмові пояснення (відзив).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 01.06.2021 № 08-03/318 позивач ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Наказом Державної служби з питань праці від 17.01.2022 р. № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Харківській області ( ). Призначити головою Комісії ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ). На теперішній час Головне Управління Держпраці в Харківській області знаходиться в стані припинення, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 121 від 24.01.2022 р. «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення здійснити письмове персональне попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією всіх працівників Головного управління Держпраці у Харківській області в термін до 31.01.2022 р.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 є Державним службовцем 6 рангу категорії «Б».

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 було утворено Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 17.10.2022 року ().

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області№ 08-03/336 від 29.11.2022 р. звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із ліквідацією державного органу відповідно до пункту1-1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну службу" державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

За змістом ч.ч. 7-8 ст. 11 Закону України "Про державну службу" захист права на державну службу, порушені права державного службовця підлягають безумовному поновленню, а перешкоди в реалізації цих прав - усуненню. Заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено перелік підстав припинення державної служби:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 6 статті 43 КЗпП України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідності до статті 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 117-IX) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII (державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до пунктів 1, 1-1 частини першою статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

За змістом частини першої, частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Зміни до статті 87 Закону України «Про державну службу» внесені згідно із Законами України від 14.01.2020 № 440-IX (набрав чинності 13.02.2020) та від 23.02.2021 № 1285-ІХ (набрав чинності 06.03.2021), якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Законом № 117-IX статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Після внесених Законом № 117-IX змін до статті 87 Закону № 889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).

Таким чином, не можна вважати, що стаття 87 Закону № 889-VIII у редакції Закону на час звільнення визначає особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті, які би мали перевагу у застосуванні порівняно із загальним порядком вивільнення працівників, установленим КЗпП України. При цьому стаття 87 в редакції Закону № 1285-ІХ бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при визначенні процедури вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті вказує на необхідність щодо його застосування.

Водночас приписи частини п`ятої статті 40 КЗпП України вказують лише на можливість врегулювання спеціальним законом особливостей застосування порядку звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом першим частини першої цієї статті.

Додатковим підтвердженням аргументованості застосування законодавства про працю до спірних правовідносин, що виникли у період дії статті 87 Закону № 889-VIII, є наступні зміни до цієї статті, внесені згідно із Законами України від 12.12.2019 № 378-ІХ, який набрав чинності 02.02.2020, від 14.01.2020 № 440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, та від 23.02.2021 № 1285-IX, який набрав чинності 06.03.2020, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

Це є гарантією стабільності, утвердження держави як правової, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 8 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 2003 року № 22-рп/2003).

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи.

Частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України не зазнали змін, та діяли в останній редакції Закону України від 15.12.21.

У постанові від 01.04.2015 (справа №6-40цс15) Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно приписів ст. 49-2 КЗпПУ, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Тобто, ліквідація відноситься до терміну "змін в організації виробництва і праці", що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

З огляду на викладене, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі № 140/90/20 від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі № 826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували до дня звільнення.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14 та від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16.

Разом з цим, слід звернути увагу, що Верховний Суд України у постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 826/11746/16 та від 20 листопада 2019 року у справі № 200/1085/19-а.

Також, слід врахувати правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14. В цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ці позиції підтримані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.12.2018 (справа №826/25887/15), від 17.07.2019 (справа №820/2932/16), від 09.10.2019 (справа №208/3390/16-а), від 24.04.2020 (справа №824/168/19-а) та інші. З огляду на викладене суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачі зобов`язанні були додержуватися встановленого зазначеною редакцією статті 49-2 КЗпП України порядку звільнення працівника.

Статтею 6 Закону № 889-VIII визначено, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

До категорії "Б", зокрема, належать посади керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

До категорії "В" належать інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Приписи ст. 2 Закону № 889-VIII визначають термін «рівнозначна посада» як посаду державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону № 889-VIII, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Частина перша статті 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 за №1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку, права та обов`язки органів виконавчої влади у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади переходять до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України

Розглядаючи справу № 280/4670/20 Верховний Суд зауважив, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд послався на те, що така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України в постановах від 17.10.2011 (справа № 21-237а11), від 04.03.2014 (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 (справа № 21-108а14), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), від 19.01.2016 (справа № 810/1783/13-а). Така позиція підтримана Верховним Судом, також, у постановах від 12.12.2018 (справа № 826/25887/15), від 17.07.2019 (справа № 820/2932/16) та від 20.04.2022 (справа № 400/2034/21).

Згідно до вимог частини 1 статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У постанові Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14, як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів Державної служби України з питань праці або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів Державної служби України з питань праці, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган Державної служби України з питань праці, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).

З огляду на викладене та, враховуючи зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, вбачається, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Головного управління Держпраці у Харківській області як юридичної особи публічного права. До правонаступника - новоствореної особи - Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці, перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися Головним управлінням Держпраці у Харківській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Таким чином, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді, з якої його звільнено, а саме, на посаді у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, що є рівнозначною її посаді у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу позивача ОСОБА_1 як Державного службовця 6 рангу категорії «Б».

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідачами не надано доказів запропонування ОСОБА_1 посади, відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Оскільки відповідачами порушено гарантій статті 40 КЗпП України, згідно яких звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, то вимога про порушення порядку звільнення позивачки на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та протиправність оскаржуваного наказу є обґрунтованою та законною

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, ухвалене органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області та Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці про скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 08-03/336 від 29.11.2022 р. про звільнення ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із ліквідацією державного органу відповідно до пункту1-1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

Поновити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області в особі в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації (вул.Алчевських, буд.40, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ) звільнити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади заступника начальника відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. у зв`язку із реорганізацією державного органу з підстав пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці, Державну службу України з питань праці прийняти ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботу у Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці на посаду, що є рівнозначною її посаді у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу, компетенції та фаху позивача ОСОБА_1 як Державного службовця 6 рангу категорії «Б».

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань з Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 7 під`їзд, 6 пов.,м. Харків,61022, РНОКПП 0) та Головного управління Держпраці у Харківській області (вул.Алчевських, буд.40, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ), на користь держави судовий збір в розмірі 1073грн.60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова в повному обсязі виготовлена 09 червня 2023 року.

Суддя Зінченко А.В.