Справа № 474/518/23
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/518/23
Провадження № 2-а/474/4/23
Рішення

Іменем України

09.06.23р. смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановив:

19.05.2023р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора СРПП ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Богульського В.Ю. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437383 від 29.04.2023р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (далі - постанова), а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з оскаржуваною постановою, його визнано винним у тому, що він 29.04.2023р. о 00.25 год. в смт Врадіївка по вул. Першо Травнева Первомайського району Миколаївської області керував транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDЕR, д.н.з. НОМЕР_1 , без паска безпеки яким не користувався, та яким обладнаний транспортний засіб, та під час спілкування на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний талон на транспортний засіб, та страховий поліс цивільного транспортного засобу, чим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

При винесенні оскаржуваної постанови інспектор СРПП ВП № 2 не зазначив, які саме пункти Правил дорожнього руху або Закону України Про автомобільний транспорт порушив позивач.

Крім того, всупереч вимогам ст. 251 КУпАП інспектор не надав жодного доказу вчинення позивачем даного правопорушення, як то фото або відео фіксація факту керування позивачем даним транспортним засобом 29.04.2023р., пояснення свідків та інше.

До того ж 29.04.2023р. о 00.25 год. в смт Врадіївка по вул. Першо Травнева Первомайського району Миколаївської області транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDЕR, д.н.з. НОМЕР_1 , позивач не керував, так як знаходився в себе вдома по АДРЕСА_1 та спав, при цьому його автомобіль знаходився в гаражі.

Таким чином позивач вважає, що інспектор поліції виніс рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без належних і допустимих доказів. Та вказує на відсутність в його діях події та складу правопорушення, в зв`язку з чим порушено його права.

09.06.2023р. представницею відповідача Нофенко М.В. подано відзив на адміністративний позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю вказуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022р. за № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, під час якого право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей та транспортних засобів надано відповідним уповноваженим органам Національної поліції. При цьому порядок такої перевірки та огляду під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану затверджено Постановою КМ України № 1456 від 29.12.2021р.

29.04.2023р. о 00.25 год. під час дії комендантської години, яка встановлена на території Миколаївської області з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. розпорядженням Миколаївської обласної військової адміністрації № 439-р від 29.11.2022р., перебуваючи на добовому чергуванні інспектором СРПП ВП № 2 Богульським В.Ю. було виявлено транспортний засіб позивача, який рухався по вул. Першо Травнева смт Врадіївка під час дії комендантської години, та на підставі ст. 35 ЗУ Про національну поліцію його було зупинено, після чого виявлено що водій ОСОБА_1 не був пристебнутий паском безпеки, в порушення п. 2.3 в ПДР України. Він же на неодноразове прохання працівників поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, в порушення п. 2.1 ПДР України. З огляду на що, на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП інспектором було винесено оскаржувану постанову за ч. 1 ст. 126 КАС України. Доказом вказаного правопорушення є відеозапис за 29.04.2023р.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Водночас у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу у його відсутність.

Представниця відповідача Нофенко М.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 09.06.2023р. подала до суду клопотання, в якому підтримує позицію викладену у відзиві та просить провести розгляд справи без участі представника відповідача.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача.

Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

29.04.2023р. о 00 год. 36 хв. ст. інспектором СРПП Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ст. л-том поліції Богульським Віталієм Юрійовичем, стосовно позивача складено оскаржувану постанову, в якій зазначено, що 29.04.2023р. о 00 год. 25 хв. по вул. Першо Травневій в смт Врадіївка позивач керував транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDЕR, д.н.з. НОМЕР_1 , без паска безпеки, яким не пристебнувся, та яким був обладнаний транспортний засіб, а також під час спілкування, на вимогу поліцейського, позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний талон на транспортний засіб, страховий поліс цивільних т/з, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Та цією ж постановою, з застосуванням ст. 36 КУпАП (об`єднання), до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В графі 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до останньої додається відео. У графі 8 цієї постанови права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП роз`яснено наявна відмітка про відмову. У графі 9 оскаржуваної постанови копію постанови отримано зроблено запис про відмову ОСОБА_1 , та направлення копії постанови йому рекомендованим листом від 01.05.2023р.

З відеозапису наданого представницею відповідача, вбачається, що він складається з двох відео файлів з буквенно-цифровими позначками DSJ 000. На відео файлі 1, з початковою часовою позначкою 30.04.2023р. 00:25:27 год. та кінцевою часовою позначкою 00:36:34, зафіксовано рух автомобіля TOYOTA HIGHLANDЕR та його зупинку на узбіччі, на водійському сидінні якого перебуває чоловік, як пізніше встановлено ОСОБА_2 . На запитання поліцейського про його рух автомобілем під час комендантської години останній відповідає, що трохи спізнився, та на з`ясування чому не пристебнутий паском безпеки пояснює, що забув. Після чого він же на неодноразову вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб, вказані документи не надає, телефонує третім особам, щоб його забрали на повороті біля лікарні, та палить цигарку. Надалі на відеофайлі зафіксовані обставини освідування останнього на стан алкогольного сп`яніння та складання відносно нього протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП. На відеофайлі 2, з початковою часовою позначкою 30.04.2023 00:52:27 та кінцевою позначкою 00:54:35, зафіксовано зачитування змісту протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, обставини відмови особи, щодо якої його складено від отримання його копії.

Відеозапис фіксації правопорушення інкримінованого позивачу, як таке що мало місце 29.04.2023р. о 00.25 год., в матеріалах відзиву та адміністративного позову відсутній, та окремо сторонами не надавався.

Встановивши вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У той же час, ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, в тому числі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (в тому числі частина п`ята статті 121 КУпАП, частина перша ст. 126 КУпАП), тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2, ч. 4, ч. 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті (найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення), повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови повинен відповідати вимогам ст. 283 КУпАП.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі У випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.(стаття 285 КУпАП).

Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пп. а, б та ґ п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно пп. в п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до пп. а п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Статтею 16 Закону України Про дорожній рух визначено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Частина 5 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки. Санкція цієї статті передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - порушення правил користування ременями безпеки. Санкція цієї статті передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскаржувана ж постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в свою чергу, не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним даного правопорушення, оскільки саме по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії (рішенням суб`єкта владних повноважень) щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Правова позиція з цього питання неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.02.2019р. у справі №127/163/17-а та від 26.04.2018р. у справі №338/1/17.

Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, на підтвердження обставин викладених у оскаржуваній постанові щодо того, що 29.04.2023р. о 00 год. 25 хв. по вул. Першо Травневій в смт Врадіївка позивач керував транспортним засобом TOYOTA HIGHLANDЕR, д.н.з. НОМЕР_1 , без паска безпеки, яким не пристебнувся, та яким був обладнаний транспортний засіб, а також під час спілкування, на вимогу поліцейського, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний талон на транспортний засіб, страховий поліс цивільних т/з, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

А відеозапис доданий представницею відповідача до відзиву на позов як доказ на підтвердження вчинення, 29.04.2023р. о 00.25 год., позивачем зазначеного адміністративного правопорушення не підтверджує вказаних обставин, оскільки зафіксовані на ньому обставини стосуються подій, які мали місце, починаючи, згідно початкової часової позначки на відео файлі 1, - 30.04.2023р. 00:25:27, а не як зазначено в оскаржуваній постанові 29.04.2023р. 00:25.

Відеозапис подій від 29.04.2023р. 00.25 год., на який міститься посилання у відзиві, представницею відповідача не надано.

До того ж в оскаржуваній постанові, яка містить запис про додані до неї докази (відео), посилання на технічний засіб, за допомогою якого воно було здійснено, відсутні.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Викладаючи фабулу адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові, відповідачем дії позивача були кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

При цьому суд звертає увагу, на те, що відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП, та за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. І таке, відповідає вимогам пп. а, б та ґ п. 2.1, а також пп. в п. 2.3 ПДР.

Однак відповідачем в оскаржуваній постанові не визначено усі статті передбачені КУпАП, а також відповідні їм пункти ПДР України, які передбачають відповідальність за інкриміновані позивачу правопорушення, згідно фабули постанови.

Конструкція ст. 36 КУпАП складається з двох частин, які передбачають різні правила накладення адміністративного стягнення, зокрема частиною 1 цієї статті визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Та частиною 2 - якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Однак при застосуванні цієї статті інспектор також не зазначив відповідну її частину.

Таким чином відповідачем не надано жодних доказів чи адміністративних матеріалів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та стали підставою складення оскаржуваної постанови, на підтвердження правомірності останньої.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.) Європейського суду з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою Суду, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи про адміністративне правопорушення по суті.

Таким чином матеріали справи про адміністративне правопорушення та даної судової справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

З огляду на вищевикладене не вважаю за необхідне надавати окремо оцінку іншим підставам зазначеним у адміністративному позові та відзиві.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене адміністративний позов про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому у постанові від 18.03.2020р. у справі № 543/775/17 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно якої за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України Про Держаний бюджет України на 2023 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 грн. 00 коп.

Таким чином за подачу даного позову передбачено сплату судового збору за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023р., що у грошовому еквіваленті становить 536 грн. 80 коп.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на вищевикладене слідує, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області підлягає стягненню судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Водночас суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Богульського В.Ю. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437383 від 29.04.2023р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 червня 2023 року.

Суддя Ф.Г. Сокол