Справа № 320/11886/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року Справа №320/11886/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України , третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна з позовом до Міністерства юстиції України , третя особа на стороні відповідача Державне Підприємство "Національні інформаційні системи", у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2023 року №607/7 "Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни";

- визнати протиправним та скасувати наказу Міністерства юстиції України від 22.03.2023 року №1067/5 "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни", яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській Кароліні Сергіївні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

25.04.2023 ухвалою суду дана позовна заява була відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишена без руху у зв`язку із невідповідністю останньої ч. 5 ст. 160, ч. 3 ст. 161 КАС України та визначено позивачу порядок та строк усунення недоліків позовної заяви.

27.04.2023 позивачем недоліки позовної заяви повністю усунуто.

27.04.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 27.04.2023 надіслана сторонам по справі належним чином.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила про проведену камеральну перевірку її як державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу за наказом Міністерства юстиції України №607/7 від 03.03.2023 за зверненням Київської міської прокуратури від 01.03.2023 №09/4-5061-22 щодо дотримання нотаріусом законодавства під час реєстрації об`єкту нерухомості розташованого в АДРЕСА_1 . За наслідками проведеної перевірки складено акт від 22.03.2023 № 1752/19.1.1/23 та на підставі зафіксованих в ньому висновків, відповідачем видано наказ №1067/5 від 22.03.2023, яким анульовано доступ до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно.

Позивач вважає дії відповідача по прийняттю спірного наказу протиправними, вчинені з порушенням норм діючого законодавства, порушують права приватного нотаріуса. Посилаючись на положення п. 1, п. 4, п. 9, п. 10, п. 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 щодо підстав та порядку проведення перевірки, п. 4 ч. 1 ст. 3, п.п. 1, 2 ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12, п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 щодо реєстрації та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, дії реєстратора, серед визначеного, під час отримання заяв та документів вимогам чинного законодавства, перевірки документів, встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевірки на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, відмови в реєстрації та прийняття відповідного рішення. Зокрема, позивач вказала, що за п. 42 вказаного Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та останній не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав, відповідно заявник зазначає належні відомості у заяві, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, щоб реєстратор отримав відомості з Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

Враховуючи ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 11 Закону України «Про столицю України місто герой Київ», позивач зауважує, що фактична перевірка була проведена упереджено, без врахування пояснень приватного нотаріуса, без витребування паперового варіанту реєстраційної справи, без дослідження в повному обсязі всіх документів на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем. Позивач вказує, що в матеріалах реєстраційної справи на об`єкт наявне розпорядження Голосіївської районного в місті Києві державної адміністрації від 23.07.2020 № 278 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 якого присвоєно житловому будинку літеру «А», п. 2 управління будівництва та архітектури Голосіївської районного в місті Києві державної адміністрації протягом двох робочих днів забезпечити направлення копії цього розпорядження до Служби містобудування та кадастру Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської для внесення поштової адреси до Реєстру адрес, що відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про столицю України місто герой Київ», але Міністерство юстиції не враховано доводи нотаріуса щодо відповідності поданих заявником ОСОБА_2 заяви та документів для державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідали положенням ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 42 Порядку №1127, підстави для зупинення розгляду заяви, відмови у реєстрації згідно положень чинного законодавства у позивача не було. ОСОБА_1 зауважила, що відповідальність за достовірність поданих до державного реєстратора - нотаріуса документів несе заявник, реєстратор не наділений знаннями, якими міг би встановити, що поданий пакет документів є такими, що виготовлені з порушенням норм діючого законодавства.

Складаючи акт камеральної перевірки, який має відповідати положенням п. 13, п. 14 Порядку №990, має, відповідно, містити опис порушення, пропозиції стосовно змісту рішення за результатами перевірки, враховуючи також положення Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реалізація відповідачем своїх дискреційних повноважень кореспондується із обов`язком приймати вмотивовані рішення, в тому числі і про анулювання доступу до Державного реєстру прав та спірний наказ від 22.03.2023 №1067/5 не містить будь яких мотивів чи обґрунтувань приймання саме рішення про анулювання доступу до реєстру, містяться лише посилання на акт перевірки, та останній окрім пропозиції про анулювання доступу до Державного реєстру прав не містить чому саме анулювання має бути застосовано. Такі дії призвели до того, що приватний нотаріус не має змоги належним чином здійснювати свої повноваження, визначаючи спірний вид стягнення, відповідач мав врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням такого у оскаржуваному наказі. ОСОБА_1 також вказала, що зазначення про те, що відповідними наказами тимчасово було блоковано доступ до реєстру на відповідні строки, наказом № 923/5 від 09.03.2023 анульовано доступ, комісія вважала за доцільне пропонувати відповідачу знову анулювати доступ не свідчить про обґрунтованість дій відповідача, враховуючи оскарження таких в судовому порядку.

ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити в повному обсязі, враховуючи похідну від заявленої вимоги про зобов`язання відповідача відновити доступ до Державного реєстру прав, вказує на норми діючого законодавства, Статут Державного комерційного підприємства «Національні інформаційні системи», та зазначає, що ДП «НАІС» має повноваження на відновлення доступу до Державного реєстру позивачу.

23.05.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, в якому зазначено про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, наказ №607/7 прийнятий на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, з відповідним дотриманням ст.19 Конституції України, пунктів 1, 2, 10 Положення про Міністерство юстиції України від 02.07.2014 №228 та у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 4, 9, 10, 11 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990. Відповідач зазначив, що отримавши від Київської міської прокуратури листа від 01.03.2023 №09/4-5061-22 з інформацією про проведення позивачем державної реєстрації права власності на не існуючий житловий будинок без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомості адреси, було призначено наказом від 03.03.2023 №607/7 камеральну перевірку дій позивача, зазначивши підстави такої згідно Порядку №990. Міністерство юстиції зазначає, що позивачем не доведено яким саме чином спірним наказом про призначення камеральної перевірки порушено її права та інтереси, посилаючись, серед іншого, викладених висновків Великою Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, вважає, що дана вимога підлягає закриттю.

Міністерство юстиції також зазначає про відсутність упередженості в діях відповідача по проведенню камеральної перевірки позивача, вказує про те, що у відповідності до положень п. 12 та п. 13 Порядку №990 було надіслано реєстратору нотаріусу рішення Мін`юсту про проведення перевірки, яке також розміщується на офіційному веб-сайті суб`єкта владних повноважень та під час проведення камеральної перевірки, суб`єкт перевірки має право подавати пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки. Позивач на лист відповідача від 06.03.2023, листом, отриманим 13.03.2023 надала пояснення, що було подано повний пакет документів передбачений законодавством для проведення державної реєстрації прав. Ознайомлюючись із поясненнями нотаріуса, комісія дійшла висновку, що такі не спростовують фактів виявлених порушень у сфері державної реєстрації прав, про що зазначено в акті перевірки від 22.03.2023 №1752/19.1.1/23, що у сукупності спростовує твердження позивача про неврахування її пояснень під час проведення перевірки. Також відповідач відзначив, що згідно положень п. 10 ч. 1 ст. 2, п. 7 ч. 3 ст. 10, ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних Державного реєстру прав у приміщенні Міністерства юстиції та чинним законодавством не передбачено витребування паперового варіанту реєстраційної справи, позивач була зобов`язана у разі наявності документів, поданих у паперовій формі сканувати їх та долучити до реєстраційної справи в електронному вигляді до прийняття рішення.

Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 22, п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12, абз. 1 п. 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, відповідач наполягає, що позивач мала перевірити та встановити відповідність заявлених прав та документів, поданих для проведення реєстраційних дій вимогам законодавства, що спростовує твердження позивача вказані в позові про відсутність в останньої такого обов`язку та прийняти рішення про зупинення розгляду заяви.

В ході камеральної перевірки перевірялись дії нотаріуса за наслідками отриманої заяви та документів гром. ОСОБА_2 вчинено реєстрацію права власності за заявником номер запису 38617862. Враховуючи положення п. 42 Порядку №1121, ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 11 Закону України «Про столицю України місто герой Київ», з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що заявником не було подано, а нотаріусом не витребувано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, крім того, в Державному реєстрі прав відсутня інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій збудовано об`єкт. Також, відповідач зазначає, що подана нотаріусу довідка №1006 не є документом про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у розумінні вимог п. 42 Порядку №1127 та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», як наслідок, позивачем порушено вимоги п. 12, п. 42 Порядку №1127, ст. ст. 3, 10, 23 Закону, оскільки проведено державну реєстрацію прав без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано об`єкт.

Відповідач також спростовує позицію позивача щодо невмотивованості застосування до неї санкції, посилаючись на п. 16 Порядку №990, дії та рішення контролюючого органу, покладені на забезпечення уникнення створення загрози гарантіям непорушності прав власності та існуючому правопорядку у сфері реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно суб`єктами таких правовідносин та враховуючи наявність систематичність та повторюваність порушень позивачем положень чинного законодавства під час державної реєстрації прав на нерухоме майно, Комісія виходила з того, що анулювання доступу до Державного реєстру прав, є єдиним можливим заходом впливу. Відповідач наполягав, що акт має в собі викладений зміст порушення позивачем чинного законодавства під час реєстрації прав на нерухоме майно та підстави прийняття відповідачем рішення, такий акт має обов`язковий характер для ухвалення Міністерством юстиції рішення про притягнення державного реєстратора до відповідальності. Відповідно, анулювання доступу до Державного реєстру прав є заходом впливу та наслідком встановлених порушень позивачем, та такий захід є дискреційними повноваженнями суб`єкта проведення перевірки, спірний наказ №1067/5 від 22.03.2023 прийнято правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, обґрунтовано, розсудливо та пропорційно, з урахуванням встановлених неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій позивачем у сфері державної реєстрації.

Відповідач також зазначив про необґрунтованість вимог до Міністерства юстиції щодо поновлення доступу до Державного реєстру прав, посилаючись на п. 83-19 Положення про Міністерство юстиції України, п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону та постанову Кабінету Міністрів України від 25.06.2015 №1059 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України», технічні та технологічні заходи щодо надання доступу до Державного реєстру прав здійснюється ДП «НАІС», а не відповідачем.

Відповідач просить в задоволенні позову повністю відмовити.

Також, відповідачем подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, вказуючи на можливо неповний та необ`єктивний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відсутності можливості в разі прийняття рішення не на користь Міністерства юстиції України подання касаційної скарги.

05.06.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду в задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Третя особа по справі на стороні відповідача ДП «Національні інформаційні системи» пояснення до суду щодо своєї правової позиції по даній справі не надала, причини суду не відомі.

Відповіді на відзив, доповнень від сторін та додаткових доказів по справі до суду не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, з`ясувавши позиції сторін, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва Міністерства юстиції України №3993 виданого 29.05.2001 надано право на зайняття нотаріальною діяльністю, зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу 28.10.2014 та видано реєстраційне посвідчення №1471.

До Міністерства юстиції України надійшов лист від Київської міської прокуратури від 01.03.2023 №09/4-5061-22, в якому зазначено про те, що за кримінальним провадженням №0002228 від 18.09.2021, державному реєстратору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, що стосується вчинення останньою у 2021 році порушень діючого законодавства щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно три неіснуючі житлові будинки за однією особою. Внаслідок таких обставин, була проведена комісійна камеральна перевірка Міністерства юстиції України та на підставі наказу Міністерства юстиції України від 29.06.2022 №2714/5 та акту від 29.06.2022 №1637/19.1.1/22 ОСОБА_1 було тимчасово блоковано доступ до реєстру строком на два місяці. Через систематичність порушень ОСОБА_1 законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, прокуратура просить провести камеральну комісійну перевірку щодо реєстрації прав на нерухоме майно по АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного листа прокуратури, Міністерством юстиції України прийнято наказ № 607/7 від 03.03.2023 Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №41863637.

22.03.2023 Міністерством юстиції України складено акт за №1752/19.1.1/23, в якому зафіксовано про перевірку вчинення державним реєстратором Меженською К.С. реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв щодо Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №41863637 від 08.10.2020 та документами поданими ОСОБА_2 , а саме прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.10.2020 №54530048, на підставі якого відкрито розділ №000 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі-Об`єкт), проведено державну реєстрацію права власності за заявником за номером запису 38617862.

З акту вбачається, що перевірялись відомості Державного реєстру прав, додані до заяви документи, а саме:

технічний паспорт №1006-Д/20, виготовлений станом на 30.09.2020 ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза», відповідно до відомостей якого житловий будинок споруджено у 1967 році (далі Технічний паспорт);

інформаційна довідка ПБ-2020 №1441 від 01.10.2020, видана КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо відсутності реєстрації права власності на Об`єкт (далі Довідка №1441);

довідка №1006 від 30.09.2020, виготовлена ТОВ «ТЦ «Будівельно-інвентарна експертиза» щодо показників об`єкта нерухомого майна (далі -Довідка №1006),

та, зокрема, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що Заявником не було подано, а приватним нотаріусом Меженською К.С. не витребувано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, крім того, в Державному реєстрі прав відсутня інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій збудовано Об`єкт. При цьому, подана приватному нотаріусу довідка №1006 не є документом про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна у розумінні вимог пункту 42 Порядку №1127 та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно, встановлено порушення ОСОБА_1 вимоги пунктів 12, 42 Порядку №1127, статей 3, 10, 23 Закону, оскільки проведено державну реєстрацію прав без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано Об`єкт.

Також, у даному акті перевірки вказано про отримані пояснення від державного реєстратора приватного нотаріуса Меженської К.С. за № 15/01-16 від 12.03.2023, отримані 13.03.2023, з яких вбачається, що приватний нотаріус вважає, що Заявником було подано повний пакет документів, передбачений законодавством для проведення державної реєстрації прав.

Комісія, яка проводила перевірку, ознайомившись з позицією, викладеною в поясненнях, прийшла до висновку, що надані пояснення нотаріуса ОСОБА_1 не спростовують фактів вищезазначених порушень у сфері державної реєстрації прав та при визначені заходу відповідальності за вказані порушення, Комісія вийшла з того, основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, а тому їх порушення, яке полягає у недотриманні встановленого порядку та процедур створює загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому правопорядку, зважаючи на викладене та беручи до уваги систематичність та повторюваність порушень, з урахуванням попередніх наказів Міністерства юстиції України про тимчасове блокування доступу до реєстру, а саме від 29.06.2022 №2714/5, від 01.08.2022 №3225/5, від 07.11.2022 № 4972/5, від 23.11.2022 №5227/5, від 27.02.2023 №760/5, від 27.02.2023 № 761/5 та наказу від 09.03.3023 №923/5 про анулювання доступу до Державного реєстру прав, Комісія вийшла із того, що анулювання доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру прав є єдиним можливим заходом впливу та запропонувала анулювати вказаному приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як наслідок, наказом Міністерства юстиції України від 22.03.2023 № 1067/5 Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. анульовано державному реєстратору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженської К.С доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виконання цього наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Суд зазначає, що вказані вище матеріали камеральної перевірки та пояснення ОСОБА_1 долучені відповідачем до матеріалів справи.

Позивач, не погоджуючись із вказаними спірними наказами № 607/7 від 03.03.2023 про призначення камеральної перевірки та про анулювання доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно від 22.03.2023 № 1067/5, звернулась до суду за захистом порушених прав на здійснення діяльності у сфері Державно реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно.

ОСОБА_1 вважає, що перевірка була проведена упереджено, без врахування пояснень приватного нотаріуса, без витребування паперового варіанту реєстраційної справи, без дослідження в повному обсязі всіх документів на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачем, у неї були відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, відмови у реєстрації, відповідальність за достовірність поданих до державного реєстратора - нотаріуса документів несе заявник, реєстратор не наділений знаннями, якими міг би встановити, що поданий пакет документів є такими, що виготовлені з порушенням норм діючого законодавства. Позивач наполягає, що акт перевірки має містити опис порушення, пропозиції стосовно змісту рішення за результатами перевірки, відповідач має приймати вмотивовані рішення, зокрема, таке як про анулювання доступу до Державного реєстру прав та спірний наказ від 22.03.2023 №1067/5 не містить будь яких мотивів чи обґрунтувань приймання саме рішення про анулювання доступу до реєстру, містяться лише посилання на акт перевірки, який містить пропозицію такого анулювання доступу до Державного реєстру прав.

Відповідач в свою чергу вважає, що наказ про призначення камеральної перевірки не може бути окремою вимогою за предметом спору, спірні накази прийняті у відповідності до положень чинного законодавства, акт перевірки містить в собі обставини встановленого порушення Комісією, з урахуванням пояснень позивача, викладено обґрунтовану пропозицію щодо застосування заходів відповідальності та наказ від 22.03.2023 №1067/5 правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, обґрунтовано, розсудливо та пропорційно, з урахуванням встановлених неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій позивачем у сфері державної реєстрації.

Таким чином, предметом спору у даній справі є накази Міністерства юстиції України № 607/7 від 03.03.2023 про призначення камеральної перевірки та про анулювання доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно від 22.03.2023 № 1067/5 ОСОБА_1 , що підлягають перевірці судом на відповідність положенням ч. 2 ст. 2 КАС України з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначених частиною третьою вказаної статті.

Суд зазначає, що згідно п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону № 1952-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1952-IV передбачено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Статтею 7 Закону № 1952-IV передбачено повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації прав, до яких також належить, серед визначеного, забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організація роботи, пов`язаної із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечення доступу до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 37-1 Закону № 1952-IV контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Частиною 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

За ч. 3 статті 37-1 Закону № 1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 37-1 Закону № 1952-IV).

Абз. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1952-IV визначено, що рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України або до суду.

Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі Порядок №990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до п. 3 Порядку №990 основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є:

перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень;

запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів;

визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора;

аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.

Пунктом 4 Порядку №990 визначено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:

1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;

3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;

4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;

5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;

6) проведення спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в реєстрах щодо осіб, які до призначення на посаду державного реєстратора або на іншу посаду, що передбачає виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора), перебували на посаді державного реєстратора в іншого суб`єкта державної реєстрації;

7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора у певного суб`єкта державної реєстрації.

Спеціальна перевірка діяльності державного реєстратора в реєстрах не проводиться у разі переведення з посади державного реєстратора на іншу посаду державного реєстратора в межах одного суб`єкта державної реєстрації чи переведення з посади державного реєстратора на іншу посаду державного реєстратора у зв`язку з реорганізацією або ліквідацією суб`єкта державної реєстрації, передачі або делегування повноважень і функцій від одного суб`єкта державної реєстрації до іншого.

Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема до реєстраційних справ в електронній формі (п. 5 Порядку №990).

Відповідно до п. 9 Порядку №990 Камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За п. 10 Порядку №990 у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (п. 11 Порядку №990).

Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки. У разі відсутності на його офіційному веб-сайті інформації про електронну адресу суб`єкта державної реєстрації чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту, запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки, в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса. Відомості про проведення камеральної перевірки не пізніше двох робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про її проведення також розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту (п. 12 Порядку №990).

Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (п. 13 Порядку №990).

Пунктом 13-1 Порядку №990 визначено, що результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії.

У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті/довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки; прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів (у разі складення акта); пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (у разі складення акта).

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.

За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (п. 14 Порядку №990).

Пунктом 16 Порядку №990 визначено, що у разі виявлення у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також у разі, коли у Мін`юсту наявні відомості щодо неодноразового застосування до такого державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів, застосовується пункт 2 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 2 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

У разі коли державним реєстратором є нотаріус, застосовується пункт 4 частини другої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/або пункт 4 частини другої статті 34-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно п. 20 Порядку №990 результати проведення камеральної перевірки (акти/довідки про проведення камеральної перевірки, рішення Мін`юсту про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, нотаріуса до передбаченої законом відповідальності) зберігаються в Мін`юсті разом з іншими матеріалами такої перевірки.

Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації. У разі відсутності на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації інформації про електронну адресу чи у разі прийняття рішення про проведення камеральної перевірки щодо нотаріуса засвідчена відповідно до законодавства копія відповідного рішення Мін`юсту та акт про проведення камеральної перевірки в паперовій формі надсилаються на поштову адресу відповідного суб`єкта, нотаріуса.

У разі прийняття Мін`юстом рішення, передбаченого пунктами 1 і 2 частини другої статті 37-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або пунктами 1 і 2 частини другої статті 34-1 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, один примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу не пізніше двох робочих днів з дня його прийняття надсилається технічному адміністратору реєстрів.

Рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації можуть бути оскаржені до суду (п. 34 Порядку №990).

Судом встановлено, що камеральна перевірка проводилась на підставі отриманої інформації з листа Київської міської прокуратури від 01.03.2023 №09/4-5061-22 щодо вчинених реєстраційних дій по державній реєстрації прав та їх обтяжень по об`єкту по вул. Професора Буйка, 36-А в м. Києві (пп. 4 п. 4 Порядку №990) та відповідно до ст. 37-1 Закону №1952-IV прийнято наказ про проведення камеральної перевірки.

В ході камеральної перевірки відповідним складом Комісії перевірялись відомості з Державного реєстру прав за поданою ОСОБА_2 заявою від 08.10.2020 №41863637 та документами.

Позивачем державним реєстратором приватним нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.10.2020 №54530048 на підставі якого відкрито розділ №000 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 38617862.

Відповідачем в акті камеральної перевірки зроблено висновки, що нотаріусом Меженською К.С. порушено вимоги п. п. 12, 42 Порядку №1127, ст.ст. 3, 10, 23 Закону, проведено держану реєстрацію прав без документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та за відсутності відомостей про земельну ділянку, що належить заявнику на праві власності, на якій збудовано Об`єкт та як наслідок, спірним наказом від 22.03.2023 № 1067/5 анульовано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач вважає, що позивач мала належним чином перевірити документи та відмовити в реєстрації чи зупинити таку реєстрацію.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV однією із засад державної реєстрації є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

У розумінні п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

За ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV (в редакції станом на вчинення реєстраційних дій рішенням від 12.10.2020 № 54530048) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За ч.ч. 1-3 ст. 17 Закону №1952-IV реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження та зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

У випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій реєстраційна справа формується в електронній формі.

Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.

Реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Реєстраційна справа в паперовій формі зберігається протягом десяти років з дати її закриття. Після закінчення цього строку реєстраційні справи в паперовій формі, не внесені за результатами експертизи їх цінності до Національного архівного фонду, знищуються в установленому законодавством порядку.

Реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав постійно.

Відповідно до ст. 18 Закону №1952-IV (у відповідній редакції) визначено порядок проведення Державної реєстрації прав, а саме: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 2 статті 18 Закону №1952-IV передбачено, що Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок №1127, у відповідній редакції) визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Пунктом 10 Порядку №1127 передбачено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор виготовляє електронні копії оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, поданих заявником для державної реєстрації прав, шляхом їх сканування та долучає до відповідної заяви.

Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, що кореспондується із п. 12 Порядку №1127.

Абзацом 2 п. 12 Порядку №1127 визначено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Пунктом 13 Порядку №1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше.

Черговість розгляду заяв застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

У разі коли заявник за власним бажанням отримує рішення державного реєстратора щодо черговості розгляду заяви у паперовій формі особисто, державний реєстратор відповідно до закону встановлює особу заявника та перевіряє обсяг його повноважень.

У разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви (п. 14 Порядку №1127).

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав (п. 18 Порядку №1127).

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження (п. 19 Порядку №1127).

За п. 42 Порядку №1127 вбачається, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.

У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Згідно ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси у строк, визначений цією статтею.

У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.

За рішенням Київської міської ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися органам, визначеним частиною другою статті 11 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ".

Суд зазначає, що в поданих до відповідача поясненнях ОСОБА_1 зазначила про наявність у матеріалах паперової реєстраційної справи довідки про показники по об`єкту нерухового майна №1006 від 30.09.2020, в якій вказано, що житловий будинок побудований господарським способом до 05.08.1992, долучено технічний паспорт на житловий будинок від 30.09.2020, де в еплікації міститься інформація про рік забудови житлового будинку, з будівлями, спорудами та прибудовами до нього 1967, інформаційна довідка ПБ-200 №1441 від 01.10.2020, якою підтверджується адреса спірного Об`єкту та відсутність будь-яких інших заявлених прав на даний об`єкт, розпорядження №278 Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.07.2020 про присвоєння поштової адреси вказаному житловому будинку.

Позивач також пояснювала, що перед здійсненням реєстрації було вчинено пошук заяв в базі даних про реєстрацію прав та запитів та отримано відомості щодо об`єкта нерухомого майна (за адресою) власника та вказано, що наявні документи у реєстратора нотаріуса не викликали сумнівів та не надавали підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, за достовірність відомостей у наданих до реєстратора документах несе заявник, але не реєстратор.

Враховуючи вищезазначені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач не врахував належним чином надані пояснення державного реєстратора нотаріуса Меженської К.С. щодо перевірки отриманої нею заяви від ОСОБА_2 та документів щодо реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 , не перевірено належним чином усі наявні документи як в електронній справі так і паперовій, не взято до уваги розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.07.2020 №278 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 ».

Суд зауважує, що чинне законодавство не виключає права формування, ведення та зберігання реєстраційних справ у паперовому вигляді, але вважає необхідним зазначити, що реєстратор має відскановувати усі наявні документи, які були підставою для вчинення реєстраційних дій, внесенню відомостей до Державного реєстру, та відповідно вносити до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень за належним об`єктом прав.

Суд також враховує, що відповідач не спростовує наявність у позивача матеріалів реєстраційної справи у паперовому вигляді та позицію щодо того, що встановлені факти в ході камеральної перевірки не спростовують зафіксованих порушень не є обґрунтованими та не підтверджуються належними доказами, оскільки такі висновки можуть бути зроблені лише за належним та повним дослідженням обставин та наявних документів та доказів в ході проведення спірної перевірки.

Встановлювати в акті перевірки подання заявником неповного пакету документів без належної перевірки таких підстав та обставин, свідчить про недотримання суб`єктами контролю в ході камеральної перевірки положень щодо необхідності вчинення усіх дій під час такої перевірки визначених Порядком №990 на виконання делегованих повноважень визначених ст. 37-1 Закону № 1952-IV.

Суд зазначає, що акт перевірки також не містить підтверджень тому, чому державний реєстратор нотаріус мала витребувати додаткові документи на підтвердження адреси спірного об`єкту та за наявності обставин недостатності таких документів прийняти рішення про зупинення розгляду заяви, посилання в акті на пункти Порядку 1127, Закон України «Про регулювання містобудівної документації» не є достатнім для фіксування вказаних висновків.

Ознайомлення лише з позицією позивача викладеною в поясненнях не є належним доказом зафіксованих в акті висновків, які мають бути зібрані на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження відомостей за спірним об`єктом як в електронній справі так і в паперовій.

За вказаною справою суд враховує, що в акті камеральної перевірки Комісія викладає пропозиції стосовно змісту рішення за результатами такої перевірки, що визначено п. 13-1 Порядку №990 та за п. 14 вказаного Порядку №990 Міністерство юстиції України приймає відповідне рішення та таке має бути вмотивоване, з урахуванням усіх обставин, які мають вплинути на прийняте рішення.

З дослідженого судом спірного наказу від 22.03.2023 № 1067/5 суд робить висновок, що такий не містить в собі мотивів та обґрунтувань щодо прийнятого рішення про анулювання позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить лише посилання на акт перевірки.

Не підлягає врахуванню судом позиція відповідача щодо наявності відносно позивача наказів Міністерства юстиції про тимчасово блокований доступ до реєстру та наказ про анулювання доступу до реєстру, оскільки такі накази не вважаються чинними в силу закону враховуючи право реєстратора на їх оскарження в судовому порядку.

Суд зауважує, що анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з видів найсуровіших санкцій за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Звертаючись до вказаної вище судом ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У постанові від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18 Верховний Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Верховний Суд зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У постанові від 08.07.2021 у справі №640/25601/19 Верховний Суд дійшов висновку, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, як контролюючий орган також зобов`язав його мотивувати таке рішення.

Тобто, Міністерство юстиції України зобов`язане навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та обґрунтувати строки його застосування.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди мають проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питання правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (Druzstevni Zalozna Pria and others v. the Czech Republic № 72034/01); рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04).

Таким чином, суб`єкт владних повноважень повинен мотивувати своє рішення (висновок) і суд має право контролювати обґрунтованість такого рішення.

Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення, зокрема щодо анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Суд зауважує, що законодавством України не встановлено вичерпного переліку підстав, за яких Міністерство юстиції України може дійти висновку про необхідність анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, разом з тим, на переконання суду, відповідачем не доведено наявності достатніх підстав для застосування такого суворого виду санкції оскаржуваним наказом, не обґрунтовано його доцільності та пропорційності встановленому порушенню.

Із змісту оскаржуваного наказу встановлено відсутність у ньому інформації про те, що відповідач здійснив належне дослідження та перевірку фактів, викладених у листі прокуратури та перевірку вчинених реєстраційних дій по спірному об`єкту.

Суд звертає увагу, що відповідачем у оскаржуваному наказі зазначено лише посилання на акт як підставу для застосування санкції, та останній містить лише посилання на Порядок №1127 та Закон №1952, які порушено позивачем, втім такі відповідно, не містять відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав, що свідчить про порушення принципу пропорційності.

Також, в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про анулювання доступу до Державного реєстру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не здійснено жодного дослідження неодноразових порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало однією з підстав для прийняття невмотивованого рішення в частинні анулювання доступу до Державного реєстру.

Суд зазначає, що принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Таким чином, оскаржуваний наказ, в частині анулювання доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив позивач, з тими санкціями, які до нього застосовані, негативні наслідки не доведені, такі не наступили, спірний об`єкт перебуває у власності ОСОБА_2 .

Не врахування відповідачем зазначеного під час прийняття спірного наказу № 1067/5 від 22.03.2023 свідчить про порушення останнім критеріїв, визначених ч.2 ст. 2 КАС України, тобто наказ прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 12.12.2019 року № 440/1246/19, від 20.02.2020 року у справі № 826/13793/17, від 18.03.2010 року у справі № 804/4518/17.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №607/7 від 03.03.2023 Про проведення камеральної перевірки .., суд зазначає, що відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно, визначене ст. 55 Конституції України гарантоване й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд не заперечує, що відповідно до норм діючого законодавства позивачу надано право на оскарження рішень контролюючого органу в судовому порядку та зазначає, що право прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про призначення камеральної перевірки на законодавчому рівні не спростовано позивачем згідно наданих до справи доказів та зазначених обґрунтувань в позові, останній не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав та інтересів позивача, а тому не є рішеннями суб`єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) у розумінні положень ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, спірний наказ про призначення камеральної перевірки в даному випадку, є актом наслідків реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності та не має самостійного юридичного значення, оскільки не містить правових наслідків для суб`єкта перевірки.

Враховуючи також правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 № 816/228/17 та від 23.03.2023 у справі № 580/3884/19, суд зазначає, що такі допускають оскарження наказу про проведення перевірки в разі якщо такий є підставою для визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками проведеної перевірки, та в даній справі вказаний наказ про призначення камеральної перевірки не породжує для позивача відповідних правових наслідків, не є актом індивідуальної дії та не може виступати окремою позовною вимогою, вказаний наказ розглядався судом в межах реалізації відповідачем своїх повноважень на призначення перевірки та її проведення, доказів порушення прав позивача вказаним наказом суду не надано та судом не встановлено, у зв`язку з чим така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Суд зазначає, що позивачем доведено протиправність спірних наказів, відповідач в свою чергу довів законність та правомірність прийняття останніх, відповідність своїх дій та рішень положенням ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Водночас суд зауважує, що винесений відповідачем спірний наказ від 22.03.2023 №1067/5 про анулювання ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у даній справі прийнято з порушенням положень чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 22.03.2023 №1067/5 про результати камеральної перевірки яким анульовано ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відтак в даній частині позовних вимог позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства юстиції України поновити доступу приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській К.С. доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення № 228), Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців.

Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідаю до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Відповідно до ст. 7 Закону №1952 до повноважень Міністерства юстиції визначено забезпечення створення та функціонування Державного реєстру прав його держателем.

Пунктом 83-19 Положення № 228 Міністерство юстиції забезпечує створення, ведення та функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 2 Закону №1952 технічний адміністратор Державного реєстру прав (далі - технічний адміністратор) - державне унітарне підприємство, визначене Міністерством юстиції України та віднесене до сфери його управління, що здійснює заходи із створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав, відповідає за його технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних цього реєстру, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав, організовує та проводить навчання для роботи з цим реєстром.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.1999 № 1272 «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних, реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.06.2015 № 628-р «Деякі питання удосконалення системи ідентифікації особи і функціонування державних та єдиних реєстрів» та пункту 4 Положення № 228, з метою оптимізації забезпечення функціонування Єдиних та Державних реєстрів, Міністерством юстиції України прийнято наказ від 25.06.2015 № 1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» (далі - Наказ № 1059/5 ).

Згідно наказу № 1059/5 державне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «НАІС») визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів.

Адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до них реєстрів, а також інші заходи (дії), передбачені законодавством.

У межах адміністрування Єдиних та Державних реєстрів адміністратор здійснює створення, впровадження та супроводження, інформаційного та технічного обслуговування, модернізації веб-ресурсів та веб-сервісів Міністерства юстиції України, надає у випадках, визначених законодавством, послуги у сфері функціонування Єдиних та Державних реєстрів, здійснює технічне та технологічне супроводження інформаційної взаємодії Міністерства юстиції України та адміністратора Єдиних та Державних реєстрів з метою оперативного вирішення питань, що стосуються функціонування реєстрів.

Таким чином, ДП «НАІС», як адміністратор Єдиного державного реєстру самостійно визначає способи захисту даних реєстру в рамках Законів України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про інформацію».

Умови, підстави та процедуру надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України (далі - реєстри), уповноваженим особам суб`єктів державної реєстрації, центрів надання адміністративних послуг, утворених відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги» (далі - центри надання адміністративних послуг), нотаріусам, їх помічникам, посадовим особам Міністерства юстиції України, його територіальних органів, державним та приватним виконавцям та іншим особам, уповноваженим відповідно до законодавства на здійснення реєстраційних дій у реєстрах (далі - користувачі) визначає Порядок надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 15.12.2015 № 2586/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2015 р. за № 1568/28013.

Згідно п. 9 Порядку №2586/5 тимчасове блокування чи анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснюється адміністратором реєстрів шляхом припинення доступу до вказаних реєстрів користувача у день надходження відповідного рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу з використанням системи електронного документообігу або у паперовій формі незалежно від зміни відомостей про користувача, зазначених у абзаці третьому пункту 4 цього Порядку.

Після спливу строку тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань доступ до реєстрів надається за відповідним повідомленням суб`єкта, визначеного у пункті 2 цього Порядку, не пізніше наступного робочого дня з дати його отримання, але не раніше спливу строку такого блокування.

У разі скасування судом рішення Міністерства юстиції України, його територіального органу про тимчасове блокування чи анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань доступ до реєстрів надається не пізніше наступного робочого дня після отримання адміністратором реєстрів відповідного судового рішення, що набрало законної сили.

Надання доступу державним реєстраторам до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у строки, визначені абзацами другим та третім цього пункту, здійснюється за умови підключення їх до засобу додаткової ідентифікації з використанням одноразового пароля.

У разі тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріусу, йому може бути надано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою отримання інформації з цього реєстру у порядку, передбаченому законом.

Рішення про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також блокування доступу до Державного реєстру прав приймається у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 8 статті 37 вказаного Закону №1952 передбачено, що технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктом 4 частини сьомої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що ДП «Національні інформаційні системи» є технічним адміністратором та реалізує приписи наказів Міністерства юстиції України у будь-якому випадку, оскільки відповідне зобов`язання для нього встановлено законодавчо.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що оскільки анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав є наслідком прийняття Міністерством юстиції України відповідного наказу, який визнаний судом протиправним, суд вважає необґрунтованою вимогу щодо зобов`язання відповідача відновити доступ до реєстру та вважає, що належним захистом встановленого судом порушених прав та інтересів позивача є зобов`язання технічного адміністратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог.

Решта доводів та тверджень сторін по справі не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та враховуючи часткове задоволенні позовних вимог судом, позивачу належить до стягнення на його користь з Міністерства юстиції України 536,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 22.03.2023 року №1067/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни», яким анульовано доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській Кароліні Сергіївні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (, вул. Бульварно-Кудрявська, 4, м. Київ, 04053) поновити доступ ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (, вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.