Справа № 500/8713/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/8713/21 пров. № А/857/2117/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року (ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі суддею Чепенюк О. В.; повний текст рішення складено та підписано 03 березня 2022 року) у справі № 500/8713/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 35 955,97 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов`язку, встановленого Податковим кодексом України (далі - ПК України), не сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання у розмірі 35 955,97 грн. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу в установленому законодавством порядку, проте борг у добровільному порядку відповідачем не сплачений, відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , вважаючи, що воно є незаконним, необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що місцем реєстрації його реєстрації є АДРЕСА_1 ; податкові повідомлення-рішення та податкова вимога за цією адресою не надходили і ним не отримувались, відтак вважати податковий борг узгодженим у суду не було жодних правових підстав. Також вказує, що податковий орган посилається на податкову вимогу № 22026-17 від 14.12.2016 і зазначає, що після неї податковий борг не переривався, проте наведене спростовується обставинами справи № 819/136/18, із яких видно, що йому надсилалась податкова вимога № 1255-19 від 20.04.2017, яка прийнята в часі пізніше, що свідчить про те, що податкова вимога № 22026-17 від 14.12.2016 була відкликана, у зв`язку з погашенням податкового боргу, тому податковий борг переривався.

ГУ ДПС у Тернопільській області подало відзив на апеляційну скаргу та зазначило, що на момент формування податкової вимоги від 14.12.2016 № 22026-17 ОСОБА_1 був зареєстрований підприємцем, податкова вимога надсилалась відповідно до його реєстраційних даних, як фізичної особи-підприємця за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 16.01.2017 припинив здійснення підприємницької діяльності. Відповідно податкові повідомлення-рішення від 04.11.2020 за №№ 0095034/1-0414-1918, 0095034/2-0414-1918 надсилались згідно даних ДРФО за адресою: АДРЕСА_2 , тобто на його податкову адресу.

Вказує, що згідно даних АІС «Податковий блок» податковий борг відповідача з дати виставлення податкової вимоги від 14.12.2016 № 22026-17 не переривався, підстав для відкликання зазначеної податкової вимоги немає. А в межах справи № 819/136/18 заборгованість виникла по іншому платежу, а саме - по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості. А також об`єкт, на який здійснено нарахування знаходиться в іншому адміністративному районі. Отже, твердження відповідача про те, що податкова вимога від 14.12.2016 № 22026-17 є відкликаною, у зв`язку з погашенням податкового боргу, є хибним.

Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області як платник податків.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Тернопільській області станом на 19.11.2021 за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 35 955,97 грн (податкові зобов`язання) по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (а.с.6).

Заборгованість по платежу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, виникла у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих відповідно до таких податкових повідомлень-рішень від 04.11.2020: № 0095034/1-0414-1918 на суму 22 349,17 грн та № 0095034/2-0414-1918 на суму 13 606,80 грн, за 2017 та 2018 роки (а. с. 12).

Вказані податкові повідомлення-рішення надіслано відповідачу поштовим зв`язком рекомендованими листами з повідомленням про вручення та вручені отримувачу 12.11.2020 (а. с. 13).

Згадані податкові повідомлення-рішення в адміністративному та/чи судовому порядку не оскаржувались, доказів іншого відповідачем не надано.

Наявність у ОСОБА_1 податкового боргу підтверджується також розрахунком суми податкового боргу (а. с. 7), борг відображений в інтегрованій картці платника податків (а. с. 14).

Оскільки податковий борг відповідача не був погашений у добровільному порядку, позивач просить стягнути такий у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення, податкова вимога у встановленому порядку не скасовані та є чинним, за відповідачем обліковується заборгованість, доказів сплати такої заборгованості відповідач до суду не подав.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктами 14.1.39, 14.1156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, якою визначені строки сплати податкового зобов`язання, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пп."е" п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача в сумі 35 955,97 грн.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач вказав на те, що він не знав про податкові повідомлення-рішення на підставі яких виник податковий борг, оскільки ним такі не отримувались.

Колегією суддів здійснено перевірку таких доводів відповідача та встановлено таке.

З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на податкову адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , податкові повідомлення-рішення від 04.11.2020: № 0095034/1-0414-1918 на суму 22 349,17 грн та №0095034/2-0414-1918 на суму 13 606,80 грн. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі шрихкодовим ідентифікатором № 502, ці податкові повідомлення-рішення отримано ОСОБА_1 особисто 12.11.2020 (а. с. 13).

Податкова вимога № 22026-17 від 14.12.2016 надсилалась за адресою місця реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , проте не вручена адресатові по причині закінчення встановленого строку зберігання (а. с. 11).

У частині дотримання порядку надсилання спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, що ставить під сумнів узгодженість визначених грошових зобов`язань, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 42 ПК України передбачає умови, за дотримання яких кореспонденція від контролюючого органу до платника податків вважається належним чином надісланою, а саме:

якщо кореспонденцію надіслано за належною адресою платника податків, якою є його місцезнаходження та податкова адреса;

якщо поштове відправлення оформлено шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

Також стаття 42 ПК України передбачає можливість вручення запиту особисто адресату чи його представнику.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацом шостим п. 42.4 ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або переважності застосування податковим органом будь-якого із зазначених способів. Вжиття у наведеному законодавчому приписі сполучника "або" вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

При цьому надіслання у розумінні цієї норми передбачає направлення адресатові (платникові) кореспонденції з повідомленням про вручення. Тобто для факту надіслання достатньою є передача податковим органом відповідного виду поштової кореспонденції на пошту.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що приписи ПК України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював вручення такого запиту платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.

Слід зазначити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції податкового органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку з настанням негативних для нього наслідків.

Колегія суддів зазначає, що податкова вимога № 22026-17 від 14.12.2016 надіслана за адресою місця реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1 і повернута за закінчення встановленого строку зберігання, тому вважається врученою.

Податкові повідомлення-рішення від 04.11.2020: № 0095034/1-0414-1918 на суму 22349,17 грн та № 0095034/2-0414-1918 на суму 13 606,80 грн скеровано на податкову адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_2 і отримано ОСОБА_1 особисто 12.11.2020.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів того, що адреса: АДРЕСА_2 , не є податковою адресою ОСОБА_1 і те, що ним чи його представником за цією адресою не отримувалися зазначені податкові повідомлення-рішення, відповідачем, не надано і наявних доказів у матеріалах справи не спростовано.

Враховуючи те, що зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному та/чи судовому порядку не оскаржувались, податковий борг у розмірі 35 955,97 грн вважається узгодженим.

Доводи відповідача про те, що податковий борг переривався після податкової вимоги № 22026-17 від 14.12.2016, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Згідно обставин справи № 819/136/18, на які посилається відповідач, видно що йому надсилалась податкова вимога № 1255-19 від 20.04.2017, яка прийнята в часі пізніше за податкову вимогу № 22026-17 від 14.12.2016.

При цьому, у цій справі встановлені обставини щодо того, що податкова вимога №1255-19 від 20.04.2017 була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення і з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.

Разом з тим, згідно даних АІС «Податковий блок» податковий борг відповідача з дати виставлення податкової вимоги від 14.12.2016 № 22026-17 не переривався, підстав для відкликання зазначеної податкової вимоги немає.

В межах справи № 819/136/18 заборгованість виникла по іншому платежу, а саме по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками житлової нерухомості.

З наведеного видно, що твердження відповідача про те, що податкова вимога від 14.12.2016 № 22026-17 є відкликаною, у зв`язку з погашенням податкового боргу, є хибним.

Крім того, з наведеного за будь-яких обставин видно, що на момент надсилання податкових повідомлень-рішень від 04.11.2020 № 0095034/1-0414-1918 на суму 22 349,17 грн та № 0095034/2-0414-1918 на суму 13 606,80 грн у відповідача існував податковий борг.

Таким чином, при винесенні рішення по справі колегія суддів враховує, що наведені грошові зобов`язання є узгодженими і правомірно покладені в основу визначення податкового боргу платника податків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи не представлено.

З огляду на наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач діяв в спірних правовідносинах у межах своїх службових обов`язків, повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року в адміністративній справі № 500/8713/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин