Справа № 420/2038/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2038/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, видалення унікального номеру запису в реєстрі та знищення всіх біометричних даних з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Чорноморський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки зразка 1994 року, видалити унікальний номер запису в реєстрі та знищити всі біометричні данні з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 жовтня 2022 року вона звернулася до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про відмову від отриманого документа з безконтактним електронним носієм пластикового ID паспорту, та скасувати унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР), присвоєний при введенні інформації про неї до електронної бази даних і знищення біометричних даних з Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) та отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки. 01.11.2022 року Чорноморським відділом Головного управління ДМС України в Одеській області було відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з відмовою Чорноморського відділу Головного управління ДМС України в Одеській, 07 листопада 2022 року позивач звернулася до Головного управління ДМС України в Одеській області із вимогами видалення УНЗР з Єдиного державного демографічного реєстру, знищення біометричних даних про неї та отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки. Листом від 28.11.2022 року Головне управління ДМС в Одеській області повідомило, що відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні данні підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Ухвалою від 07.02.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

22.02.2023 року через канцелярію суду ГУ ДМС України в Одеській області, структурним підрозділом якого є Чорноморський відділ Головного управління ДМС України в Одеській області, і який повноважний представляти відповідача, подало письмовий відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованим, оскільки позивачка при оформленні паспорту громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки надала згоду на обробку персональних даних. Позивачка має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її у зв`язку з релігійними переконаннями. Також відповідач зазначив, що у поданих до Чорноморського відділу ГУ ДМС та власне до ГУ ДМС України в Одеській області зверненнях позивач не вимагала оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, тому дану вимогу відповідач вважав заявленою безпідставно.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 19.10.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку, за її заявою до ЦНАП Чорноморської міської ради Одеської області від 09.10.2020 року було видано паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 (а.с. 11).

12.10.2022 року позивач звернулася до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про відмову від документа, що містить безконтактний електронний носій, та від присвоєння УНЗР. У даній заяві позивач зазначила, що відмовляється від пластикової картки ID та просила знищити його. Наполягала на вилученні персональних даних з ЄДДР. Усі присвоєні номери без її відома та згоди наполягала вважати недійсними, з подальшим вилученням з усіх можливих реєстрів. Вимагала видалити дані як недостовірну інформацію про неї. Забороняла накопичувати, зберігати, використовувати, розповсюджувати та передавати іншим особам її персональні дані з моменту отримання цього листа і надалі. Вимагала знищити усі її біометричні дані: фото, електронний підпис та відбитки пальців (а.с. 14-15).

Чорноморський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 01.11.2022 року повідомив позивачу, зокрема, таке. 09.10.2020 року позивачем були подані документи до ЦНАП Чорноморської міської ради Одеської області для оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки у зв`язку із досягненням 45-річного віку та підписана заява-анкета про внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та згода на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук. 19.10.2020 року паспорт № НОМЕР_1 було надруковано та видано. 29.10.2022 року на підставі заяви позивача, паспорт НОМЕР_1 знищено відповідно акту Чорноморського відділу про знищення недійсних документів №8 від 29.10.2022 року. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація була отримана з дозволу позивача і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних» і Закону та є достовірною, підстави для видалення УНЗР відсутні. Також зазначено, що за відсутності відповідного рішення суду у Чорноморського відділу ГУ ДМС України в Одеській області відсутні правові підстави оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки (а.с. 18-19).

Надалі позивач звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою від 07.11.2022 року про відмову від документа, що містить безконтактний електронний носій, та від присвоєння УНЗР. У даній заяві позивач зазначила, що відмовляється від пластикової картки ID та просила знищити його. Наполягала на вилученні персональних даних з ЄДДР. Усі присвоєні номери без її відома та згоди наполягала вважати недійсними, з подальшим вилученням з усіх можливих реєстрів. Вимагала видалити дані як недостовірну інформацію про неї. Забороняла накопичувати, зберігати, використовувати, розповсюджувати та передавати іншим особам її персональні дані з моменту отримання цього листа і надалі. Вимагала знищити усі її біометричні дані: фото, електронний підпис та відбитки пальців (а.с. 20-21).

Листом від 15.11.2022 року ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивачу, зокрема, що оскільки Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не передбачає підстави та право вимагати видалення даних з Реєстру, УНЗР не може бути видалено з Реєстру якщо особа отримувала документи, що посвідчують особу чи її спеціальний статус, із застосуванням засобів Реєстру. Отже, у особи, яка отримала паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, відсутні підстави для повернення дійсного та придатного до використання паспорта (а.с. 22-23).

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося згідно із законом, не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі Ельсхольц проти Німеччини (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20.11.2012р. №5492-VI.

Стаття 13 цього Закону визначає назви та види документів, що оформляються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, включають паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Постанова №302) затверджено:

зразок та опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2;

зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4;

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулює Закон України Про захист персональних даних від 01.06.2010 №2297-VI, який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Частиною першою статті 10 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України Про захист персональних даних, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ст.2 Закону України Про захист персональних даних, персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

За приписами ч.5 ст.6 Закону України Про захист персональних даних, обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.6 ст.6 Закону України Про захист персональних даних).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

За практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну закон є автономним, та до якості закону ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном закон … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам доступності та передбачуваності.

Таким чином, норми ст.13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було встановлене законом) не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Вищезазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в рішенні у зразковій справі № 806/3265/17.

У постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 р. №398 "Про зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №302" державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Разом з тим, як встановлено судом вище, 12.10.2022 року позивач звернулася до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про відмову від документа, що містить безконтактний електронний носій, та від присвоєного їй УНЗР. У даній заяві позивач зазначила, що відмовляється від пластикової картки ID та просила знищити її. Наполягала на вилученні персональних даних з ЄДДР. Усі присвоєні номери без її відома та згоди наполягала вважати недійсними, з подальшим вилученням з усіх можливих реєстрів. Вимагала видалити дані як недостовірну інформацію про неї. Забороняла накопичувати, зберігати, використовувати, розповсюджувати та передавати іншим особам її персональні дані з моменту отримання цього листа і надалі. Вимагала знищити усі її біометричні дані: фото, електронний підпис та відбитки пальців (а.с. 14-15).

З аналогічною заявою позивач зверталася і до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 07.11.2022 року, про що зазначено судом вище (а.с. 20-21).

Таким чином, під час звернення із заявами до Чорноморського відділу ГУ ДМС України в Одеській області та до ГУ ДМС України в Одеській області позивач не просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Отже, заява про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року позивачем відповідачу не подавалася, а тому в діях (бездіяльності) відповідача відсутні ознаки протиправності.

Тому права позивача щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, враховуючи відсутність відповідного звернення позивача, Чорноморським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не порушено.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

За відсутності у міграційного органу відповідної заяви позивача про видачу паспорта також не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Чорноморський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати позивачу паспорт громадянки України у формі книжечки зразка 1994 року.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною відмови Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській у видаленні УНЗР (унікального номеру запису в реєстрі) та знищення всіх біометричних даних з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 ; та зобов`язання відповідача видалити унікальний номер запису в реєстрі та знищити всі біометричні данні з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону України Про захист персональних даних суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України Про захист персональних даних персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Відповідно до ст.4 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до ст.10 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закон України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно ст.13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.21 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Таким чином, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Як встановлено судом вище, 19.10.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано паспорт громадянина України у вигляді ID-картки № НОМЕР_1 (а.с. 11).

Тобто, під час оформлення паспорта громадянина України у формі картки позивач надала згоду на обробку її персональних даних.

Отже, згоду на внесення інформації щодо ОСОБА_1 до Реєстру надано заявницею добровільно та особисто, внаслідок чого автоматично сформовано УНЗР.

Статтею 8 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Статтею 15 Закону України Про захист персональних даних чітко визначені випадки видалення або знищення персональних даних, серед яких відсутня така підстава як звернення суб`єкта персональних даних із заявою про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних.

Разом з тим, звернення позивача щодо відкликання згоди на збір та обробку персональних даних, відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 8 Закону України Про захист персональних даних не може слугувати підставою видалення його даних з Єдиного державного демографічного реєстру, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним законом, а саме: Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, яким не передбачено підстав для знищення (видалення, анулювання) інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо нього до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону України Про захист персональних даних, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, проте ніяк не вилучення її, у зв`язку з релігійними переконаннями.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Таким чином, оскільки інформація про позивача була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог Закону України Про захист персональних даних, та Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, та є достовірною, підстави для видалення даних позивача, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР)- відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2020 року по справі № 260/99/19 (провадження №К/9901/31910/19).

Тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській у видаленні унікального номеру запису в реєстрі та знищення всіх біометричних даних з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 ; та зобов`язання Чорноморський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видалити унікальний номер запису в реєстрі та знищити всі біометричні данні з Єдиного державного демографічного реєстру про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить відмовити.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню, і у позові їй слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Хантадзе, 13, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів