Справа № 420/17684/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/17684/22

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 13.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,
при секретарі -Абович Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення різниці у заробітної плати за весь час простою, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до суду із позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (надалі - відповідач, Адміністрація судноплавства), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Адміністрації судноплавства від 18.11.2022 року №343 в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- стягнути з Адміністрації судноплавства на користь позивача різницю у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірним наказом позивачу неправомірно був встановлений простій у роботі, оскільки для цього не було ні правових, ні фактичних підстав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року позов задоволено наступним чином:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 18.11.2022 року №343 «Про встановлення простою у роботі окремих державних службовців та працівників державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України» в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 ;

- стягнено з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 недоплачений середній заробіток за період простою з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року в розмірі 111937,59 грн. (сто одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 59 копійок) з урахуванням обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягу із наказу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 10.06.2022 року №201-к «Про переведення державних службовців та працівників», з 16.06.2022 року ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора Департаменту правового забезпечення - начальника відділу взаємодії з правоохоронними органами, представлення інтересів в судових органах та з питань законодавства про працю на посаду начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення.

Адміністрацією судноплавства, керуючись положеннями статей 34 та 113 КЗпП України, відповідно до постанови КМУ від 07.03.2022 року №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», враховуючи доповідну записку начальника Управління персоналу І. Цимбал від 10.11.2022 року №4113/08/17-22 та службову записку директора Департаменту правового забезпечення І. Скалецької від 14.11.2022 року №4189/04/17-22, прийнято наказ №343 від 18.11.2022 року «Про встановлення простою у роботі окремих державних службовців та працівників Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України», відповідно до якого ОСОБА_1 - начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення встановлений простій.

Відповідно до п.3 зазначеного наказу визначено строком дії простою період з 01.12.2022 року до закінчення дії обставин, що його обумовили, та відповідно до п.5 цього наказу, Департаменту фінансово-економічної діяльності доручено забезпечити оплату праці державним службовцям та працівникам Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, яким встановлено простій у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду або посадового окладу державного службовця.

Матеріалами справи підтверджено, що на службову записку позивача листом від 29.11.2022 року Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України надано позивачу копії доповідної записки начальника Управління персоналу І.Цимбал від 10.11.2022 року №4113/08/17-22 та службової записки директора Департаменту правового забезпечення І. Скалецької від 14.11.2022 року №4189/04/17-22.

Відповідач довів до позивача зміст оскаржуваного наказу шляхом направлення супровідного листа від 21.11.2022 року разом із копією наказу від 18.11.2022 року №343 та витяг із списку державних службовців та працівників Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, у роботі яких встановлюється простій позивачу електронною поштою за адресами та .

Відповідачем був складений протокол №95 фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 21.11.2022 року.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, станом на 14.04.2022 року ОСОБА_1 включений до складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності як представник в судах України, а згідно наказу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України «Про визначення осіб уповноважених на представництво інтересів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України у судах України» №234 від 18.08.2022 року, ОСОБА_1 серед інших визначено особою, уповноваженою на представництво інтересів Державної служби.

Згідно з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, станом на 26.12.2022 року, ОСОБА_1 виключений із складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності як представник в судах України.

Листом від 30.11.2022 року Адміністрація судноплавства звернулась до ДП «Укрсервіс Мінтрансу» з проханням тимчасово обмежити дію електронної перепустки до адміністративної будівлі Міністерства інфраструктури України для державних службовців та працівників Адміністрації судноплавства згідно з додатком, до якого включений ОСОБА_1 .

Також матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2022 року позивачем подана заява з проханням встановлення з 15.11.2022 року по 15.12.2022 року дистанційний режим роботи у зв`язку із доглядом за дітьми, яка не була погоджена.

Також судом встановлено, що повідомлення ОСОБА_1 про вчинення порушення вимог ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» директором департаменту правового забезпечення було прийнято та зареєстровано і позивач набув статусу викривача з 10.11.2022 року, про що його було повідомлено 11.11.2022 року та надіслано йому Пам`ятку щодо правового статусу, прав та гарантій захисту викривача.

Згідно довідки про доходи позивача №317 від 28.11.2022 року та довідки Адміністрації судноплавства №10 від 13.02.2023 року, ОСОБА_1 за період з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року нарахована заробітна плата за простій у розмірі 19110,00 грн..

Також суд встановив, що наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 08.02.2023 року №50-к «Про звільнення ОСОБА_1 », звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення, із займаної посади 13.02.2023 року, в порядку переведення для подальшої роботи в державні аудиторській службі України, відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу».

Суд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання, яке врегульовує питання застосування простою в роботі та підлягає застосуванню для вирішення даного спору.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-УІІІ) та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №889-УІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч.1, 3 ст.5 Закону №889-УІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Також відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, Законом №889-VІІІ та Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не врегульовано питання простою на роботі, а тому такі питання врегульовані загальними нормами трудового законодавства - КЗпП України.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням наведених законодавчих положень, простій може бути оголошений тільки у разі відсутності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Як вже зазначено вище, згідно змісту спірного наказу в якості правових та фактичних підстав для його прийняття зазначено наступне: статті 34 та 113 КЗпП України, постанова КМУ від 07.03.2022 року №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», доповідна записка начальника Управління персоналу І.Цимбал від 10.11.2022 року №4113/08/17-22, службова записка директора Департаменту правового забезпечення І.Скалецької від 14.11.2022 року №4189/04/17-22.

Досліджуючи питання можливості застосування в роботі позивача внаслідок дії на території України воєнного стану, суд першої інстанції виходив з таких нормативних положень.

Пунктом 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Суд першої інстанції вірно зауважив, що вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, відповідні заходи правового режиму воєнного стану, перелічені у частині.

Як вірно вказав суд першої інстанції, у спірному наказі відсутнє посилання на відповідні положення частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання позивачем роботи, та не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об`єктивну неможливість здійснення позивачем роботи саме через введення воєнного стану.

Не наведено таких підстав і в доповідній записці начальника Управління персоналу І. Цимбал від 10.11.2022 року №4113/08/17-22 та службовій записці директора Департаменту правового забезпечення І.Скалецької від 14.11.2022 року №4189/04/17-22, яка зазначена в якості фактичної підстави для прийнятті оскаржуваного наказу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставин, які б створювали загрозу життю та здоров`ю саме позивачу, і які б об`єктивно могли бути підставою для оголошення простою не існує, а відповідач в умовах воєнного стану, діючи фактично на власний розсуд, встановив простій у роботі ОСОБА_1 без наявності об`єктивних причин для цього.

Також колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що до позивача були вжиті заходи щодо не допуску його до роботи та встановлення йому простою саме після повідомлення ОСОБА_1 про вчинення порушення вимог ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» директором департаменту правового забезпечення, яке було прийнято та зареєстровано і позивач набув статусу викривача з 10.11.2022 року, про що його було повідомлено та 11.11.2022 року йому було надіслано Пам`ятку щодо правового статусу, прав та гарантій захисту викривача.

Відповідно до ст.32 КЗпП України працівник, який повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», вчинених іншою особою, не може бути звільнений чи змушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням або підданий іншим негативним заходам впливу, або загрозі таких заходів впливу. Викривачі корупції користуються також іншими правами та гарантіями захисту, встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

На підставі встановлених судом фактичних обставин справи та наведених нормативних положень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав протиправним та скасував спірний наказ в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 .

У зв`язку з протиправністю спірного наказу в частині встановлення простою начальнику відділу судово-претензійної роботи Департаменту правового забезпечення ОСОБА_1 , колегія судів вважає, що позовні вимоги про стягнення з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь позивача різниці у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці у заробітній платі (середньому заробітку) за весь час простою, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.113 КЗпП України, відповідно до якої час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Як вже зазначено вище, пунктом 3 спірного наказу визначено строк дії простою з 01.12.2022 року до закінчення дії обставин, що його обумовили, а пунктом 5 цього наказу Департаменту фінансово-економічної діяльності доручено забезпечити оплату праці державним службовцям та працівникам Адміністрації судноплавства встановлено простій у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду або посадового окладу державного службовця.

Враховуючи факт звільнення позивача із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в державні аудиторській службі України наказом Адміністрації судноплавства від 08.02.2023 року №50-к з 13.02.2023 року, суд першої інстанції вірно визначив період перебування позивача у простої з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року, тобто 53 робочі дні.

Також суд першої інстанції вірно визначив середньоденну суму оплати позивачу в період простою в розмірі 360,56 грн. за один робочий день на підставі довідки Адміністрації судноплавства №10 від 13.02.2023 року, згідно якої позивача за період з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року нарахована заробітна плата за простій в загальному розмірі 19110,00 грн..

На підставі довідки про доходи №317 від 28.11.2022 року суд першої інстанції правильно визначив середньоденну заробітну плата позивача до простою в розмірі 2472,59 грн., а також вірно встановив суму недоплаченої середньої заробітної плату за один робочий день під час простою в розмірі 2112,03 грн. (2472,59 грн. - 360,56 грн.).

Враховуючи неправомірність встановлення позивачу простою з 01.12.2022 року по 13.02.2023 року протягом 53 робочих днів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання від Адміністрація судноплавства середньої заробітної плати за період простою у повному обсязі в розмірі 111937,59 грн. (2112,03 грн. х 53 робочі дні), і цілком правомірно стягнув цю суму з відповідача на користь позивача з відрахування обов`язкових платежів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 09 червня 2023 року.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька