Справа № 569/348/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 569/348/23 пров. № А/857/6561/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рiвненського мiського суду Рівненської області від 07 березня 2023 року (ухвалене в місті Рівне суддею Першко О. О.; повний текст рішення виготовлено 07 березня 2023 року) в адміністративній справі № 569/348/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мороз Л. С. звернувся до Рiвненського мiського суду Рівненської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною і скасувати постанову серії RVN № 000007 від 23 грудня 2022 року, винесену Департаментом муніципальної варти Рівненської міської ради, про накладення на нього штрафу в сумі 340 грн в справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

- провадження в справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при винесенні постанови посадова особа не з`ясувала, що в його діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. В цьому випадку він, працюючи таксистом, в зоні дії дорожнього знака здійснив висадку пасажира та допоміг йому (старенькій бабусі) перейти через дорогу до діагностичного центру.

Рішенням Рiвненського мiського суду Рівненської області від 07 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мороз Л. С., та вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та у зв`язку з порушенням норм процесуального права, а також неправильним застосуванням норм матеріального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого, частиною першою статті 122 КУпАП. А навпаки, вказав, що жодних доказів на підтвердження того, що позивач здійснював в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено» посадку або висадку пасажирів, не подав, в тому числі й не заявив клопотання про допит як свідка пасажира, про якого вказував в позовній заяві. Вказане твердження суду щодо допиту свідка є нелогічним, позаяк він пасажира не знає, позаяк лише один раз підвозив до діагностичного центру та допоміг їй перейти через дорогу до вказаного медичного закладу.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Позивач у своїй апеляційній скарзі вказує, що до адміністративного позову він додав копії документів, які підтверджують його право здійснювати внутрішні перевезення пасажирів на таксі. Проте, він не довів факту посадки або висадки пасажирів, а також того, що 22 грудня 2023 року він здійснював перевезення пасажирів. Додані до адміністративного позову копії ліцензії та свідоцтва підтверджують лише те, що позивач має право здійснювати такий вид підприємницької діяльності. У своєму рішенні суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, подані докази, дійшов висновку, що на обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі на підтвердження посадки та висадки пасажирів, позивач не надав жодних доказів. Тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із постанови серії RVN № 000007 від 23 грудня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради Концемал Ю. В., видно, що 22 грудня 2022 року о 09:21:11 у м. Рівне по вул. 16 Липня, буд. 59, ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Nissan X Trail», номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знака, а саме: здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив вимоги пункту 3.34 додатку 1 розділу 33 Правил дорожнього руху. У зв`язку з цим ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, повністю доведена.

Доказів, які б спростовували факт вчинення правопорушення, судом не здобуто і позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 291 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради здійснює свою діяльність на підставі КУпАП, Положення про Департамент муніципальної варти Рівненської міської ради, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 29.04.2021 № 620.

Відповідно до рішення Рівненської міської ради «Про уповноваження працівників відділу контролю за паркуванням Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради на здійснення функцій інспекторів з паркування» від 18.10.2022 № 139 працівники Департаменту відділу контролю за паркуванням наділені повноваженнями на виконання функцій інспекторів з паркування.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Пунктом 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з пунктом 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

До заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено», який забороняє зупинку та стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР України дія знака 3.34 поширюється на той бік дороги, на якому такий встановлений. Зона дії знака 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення вимог дорожніх знаків, а також порушення правил зупинки, стоянки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оглянутих судом фотоматеріалів видно, що транспортний засіб марки «Nissan X Trail», номерний знак НОМЕР_1 , зупинено 22 грудня 2022 року на тротуарі по вул. 16 Липня, м. Рівне в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено».

На фото зафіксовано час зупинки транспортного засобу позивача о 09:18:34, 09:18:53, 09:19:11, 09:22:52. Водій та пасажири відсутні.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої зокрема у постанові від 19 грудня 2019 року в справі № 686/13619/17, дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розширює свою дію в тому числі й на тротуар.

Отже, дії позивача, які полягали у тому, що він залишив автомобіль на тротуарі в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено» складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем доведено в установленому порядку факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: здійснення зупинки транспортного засобу марки «Nissan X Trail», номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено», що свідчить про обґрунтованість постанови серії RVN № 000007 від 23 грудня 2022 року в справі про адміністративне правопорушення та правомірність накладення у зв`язку з цим та позивача стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

З приводу покликань апелянта колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №657134 та відповідно до ліцензії серії АД № 033399, виданої 18 квітня 2012 року, він займається наданням послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом та йому дозволені внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

Як зазначено вище і видно із наявних в справі фотоматеріалів, зупинка транспортного засобу марки «Nissan X Trail», номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено» не була пов`язана з посадкою (висадкою) пасажирів чи завантаженням (розвантаженням) вантажу.

При цьому водій та пасажири біля автомобіля були відсутні.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

А відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч зазначеним приписам апелянт не надав до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність його дій та відповідно протиправність прийнятої відповідачем постанови в справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП, згідно із якою на позивача накладено штраф в сумі 340 грн.

Також докази, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, не були здобуті й судом в ході судового розгляду справи.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшов переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рiвненського мiського суду Рівненської області від 07 березня 2023 року в адміністративній справі № 569/348/23 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 08 червня 2023 року.