Справа № 640/11842/22
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «ІЗУМРУД» до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Завод «ІЗУМРУД» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та нечинним пункт 42 розділу «Святошинський р-н» Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 31.08.2021 №2185/2226 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві») згідно з яким, земельну ділянку розташовану на вул. Сосніних Сім`ї, 11 включено до переліку паркувальних майданчиків, закріплених за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Фондом державного майна України (далі - Фонд/ФДМУ) та ТОВ «Імперія «Комфорту» на аукціоні 06.07.2012 було укладено договір № 273 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Київського державного підприємства «Ізумруд» (далі -КДП «Ізумруд»), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3491.

07.11.2012 між ТОВ «Імперія «Комфорту» та позивачем, за погодженням із Фондом, було укладено договір про переведення боргу за договором купівлі продажу КДП «Ізумруд» від 06.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевельовою В.М. 07.11.2012 за реєстровим № 1163.

Згідно розділу ІІІ договору про переведення боргу в порядку та на умовах визначених цим договором, сторони домовились про заміну боржника в основному договорі, і у зв`язку з чим, первісний боржник (ТОВ «Імперія «Комфорту») перевело свої боргові зобов`язання на нового боржника (ТОВ «Завод «Ізумруд»), який приймає на себе всю юридичну відповідальність первісного боржника за основним договором.

Таким чином, з урахуванням згаданих вище договорів позивач - ТОВ «Завод «Ізумруд» набуло у власність цілісний майновий комплекс КДП «Ізумруд», що включає в себе всі його активи та пасиви згідно зі зведеним актом інвентаризації станом на 31.05.2011, який розташований на земельних ділянках у м. Києві по вул. Сім`ї Сосніних, 11, загальною площею 46904 кв.м. та в смт. Рокитне, вул. Незалежності,11 в Рівненській області, загальною площею 7461 кв.м.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2013 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.01.2013 № 115241 позивач є власником нерухомого майна - цілісного майнового комплексу КДП «Ізумруд».

Відповідно до пп.1.1.1. п.1 договору купівлі-продажу та абзацу 9 п.1 договору про переведення боргу, цілісний майновий комплекс КДП «Ізумруд», загальною площею 36 040,90 кв.м. був розташований у м. Києві на трьох земельних ділянках по вул. Сім`ї Сосніних, 11, а саме:

- земельна ділянка площею 28689 кв.м., кадастровий номер :75:325:0007, з цільовим призначення - для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих і господарських будівель КДП «Ізумруд», постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 07.12.2004 № 05-9-00010;

- земельна ділянка площею 16 221,2 кв.м. кадастровий номер 75:325:015;

- земельна ділянка площею 1993,32 кв.м., кадастровий номер 75:325:006.

Відповідно до наказу Фонду від 09.08.2012 № 3275 «Щодо прийняття рішення про припинення Київського державного підприємства «Ізумруд» та наказу Фонду від 14.11.2012 року № 3827 «Щодо внесення змін до наказу ФДМУ від 09.08.2012 № 3275 «Щодо прийняття рішення про припинення КДП «Ізумруд» та на підставі договору купівлі-продажу і договору про переведення боргу, ТОВ «Завод «Ізумруд» стало правонаступником всіх прав та обов`язків КДП «Ізумруд», місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 11, .

Згідно з абзацом 9 пп.5.2.4 п.5 договору купівлі-продажу та абзацу 9 п. ІV.1.4. ст. ІV договору про переведення боргу, позивач, як покупець цілісного майнового комплексу був зобов`язаний Фондом вирішити питання впорядкування земельних ділянок, на яких розташований КПД «Ізумруд».

На виконання зазначених вище зобов`язань позивач щодо земельної ділянки площею 2,8689 га., кадастровий номер :75:325:0007 після розроблення відповідної документації уклав 06.05.2020 з Київською міською радою договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко Н.П., зареєстрований в реєстрі за № 213.

Копія договору оренди від 06.05.2020 міститься у матеріалах справи.

Право оренди позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 06.05.2020, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52158794 від 06.05.2020, вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки, строк дії: 10 років, дата закінчення дії: 06.05.2030, адреса: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, земельна ділянка 11; цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, вид користування земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих і господарських будівель та споруд; кадастровий номер: :75:325:0007; площа 2.8689 га.

Щодо земельної ділянки пл.1,6221 га, суд першої інстанції встановив, що позивачем 26.01.2017 було подано до Київської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки № К-29085.

02.03.2017 позивач повідомив Київську міську раду про початок проведення робіт з складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6221 га за принципом мовчазної згоди.

18.08.2020 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивач на підставі заяви передав на погодження Держгеокадастру. За результатами його розгляду земельну ділянку площею 1,6221 га було зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер 1, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

02.10.2020 позивач через ЦНАП подав до відповідача всю документацію з оригіналом проекту землеустрою для прийняття рішення щодо передачі земельної ділянки 1,6221 га в оренду. Листом від 09.10.2020 № 05716-19227 вказані документи відповідач повернув позивачу на доопрацювання.

Щодо земельної ділянки пл.0,199332 га, суд першої інстанції встановив, що позивач 19.10.2020 подав клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо цієї ділянки з цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування об`єкту транспортної інфраструктури (для влаштування заїзду та місця для відстою автотранспорту).

30.11.2020 позивач звернувся до Київської міської ради з заявою-повідомленням про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл.0,199332 га в оренду.

Розроблений проект землеустрою про відведення земельної пл.0,199332 га було подано Держгеокадастру на реєстрацію та присвоєння кадастрового номеру. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку пл.0,199332 га, її площа була збільшена і становить 0,2097 га, кадастровий номер :75:325:0004, місце розташування м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 11-д, цільове призначення: 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, вид використання земель - для експлуатації та обслуговування об`єкту транспортної інфраструктури (для влаштування заїзду, виїзду та місця для відстою автотранспорту).

Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 27.09.2021 № 05716-26588 повернув позивачу на доопрацювання проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2097 га, (0,199332 га) в оренду.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу КПД «Ізумруд» на земельній ділянці 0,199332 га, яка після розробки проекту землеустрою набула площу 0,2097 га знаходиться «Автостоянка на 70 автомашин», яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується також довідкою про балансову вартість майна ТОВ «Завод «Ізумруд», в якій на рахунку 103 обліковується об`єкт основних засобів «Автостоянка на 70 автомашин», інвентарний номер 1200002.

Поряд із цим, рішенням Київської міської ради від 31.08.2021 №2185/2226 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» Таблицю №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 24.12.2020 №22/22) викладено в новій редакції, згідно якої земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 11 як паркувальний майданчик закріплено за КП «Київтранспарксервіс».

За наслідком прийняття відповідачем вищезазначених змін, відомості про закріплення за КП «Київтранспарксервіс» земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних,11, містяться в пункті 42 Таблиці 1 до додатку 5 до рішення Київської міської ради.

Не погоджуючись з пунктом 42 розділу «Святошинський р-н.» Таблиці 1 до додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (з подальшими доповненнями та змінами), згідно якого земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 11, як паркувальний майданчик закріплено за КП «Київтранспарксервіс», так як рішення в цій частині порушує права та законні інтереси щодо землекористування, а також перешкоджає позивачу мирно володіти своїм майном, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що приймаючи рішення про закріплення спірної земельної ділянки, орендарем та користувачем якої є позивач, за КП «Київтранспарксервіс», відповідач, всупереч умов договору оренди, вимог земельного та податкового законодавства, протиправно надав КП «Київтранспарксервіс» право експлуатації цієї земельної ділянки без її вилучення з користування у позивача.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що на момент прийняття спірного рішення позивач не мав жодних документів на виділену для паркування підприємству земельну ділянку. В подальшому, КП «Київтранспарксервіс» уклав з ТОВ «Парк Адмін» договір про надання майданчика в експлуатацію, утримання та облаштування, яке почало експлуатувати паркувальний майданчик по вул. Сім`ї Сосніних,11 в м. Києві. Апелянт вважає, що Київська міська рада діяла в рамках чинного законодавства і у спосіб передбачений законодавством.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 140 Конституції України особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі-Закон №280/97-ВР).

Частиною 5 ст.16 Закону №280/97-ВР визначено, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст.17 Закону № 280/97-ВР відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом (ч.1 ст. 18 Закону №280/97-ВР).

Згідно з п.31 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Положення ч.1 ст.60 Закону № 280/97-ВР визначають, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частина 5 згаданої вище статті Закону № 280/97-ВР визначає, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України від15 січня 1999 року №401-Х1У «Про столицю України - місто-герой Київ» у зв`язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право: встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

З урахуванням зазначеного вище, слід дійти висновку, що Київська міська рада в межах своєї компетенції, має право щодо володіння, користування та розпорядження лише об`єктами права комунальної власності.

Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положення ч.1 та ч.6 ст. 316 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач ТОВ «Завод «Ізумруд» є власником будівель, споруд і майна, розміщених на земельних ділянках за адресами вул. Сім`ї Сосніних, 11 та вул. Сім`ї Сосніних,11-д в м. Києві.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до роз`яснення Конституційного Суду України, наданого в рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, про те сутність змісту основного права не може бути порушена. У п. 2.1 рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження щодо реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (Закон №161-XIV), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Дана норма кореспондується з положеннями статті 93 Земельного кодексу України.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ч. 1 ст. 3 Закону №161-XIV).

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 4 Закону №161-XIV).

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 5 Закону №161-XIV). Орендарями земельних ділянок можуть бути громадяни і юридичні особи (п «в» ч. 2 ст. 5 Закону №161-XIV).

За положеннями статті 13 Закону №161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень статті 24 Закону №161-XIV на орендодавця покладено обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Водночас, в силу частини першої статті 25 Закону №161-XIV орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту про оцінку вартості цілісного майнового комплексу КДП «Ізумруд», станом на 31.05.2011, яке за договором купівлі-продажу від 06.07.2012 року перейшло у власність позивача, об`єкти нерухомості ЦМК КДП «Ізумруд», знаходиться за адресою вул. Сім`ї Сосніних,11 в м. Києві на земельній ділянці №1, яка складається з трьох частин:

- земельна ділянка №1.1 пл.2.8689 га ( кадастровий номер :75:325:0007);

- земельна ділянка площею 1.6221 га (кадастровий номер :75:325:0001);

- земельна ділянка площею 1993,32 кв.м., яка збільшена у площі до 0,2097 га із присвоєнням нової адреси: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних,11-д з кадастровим номером :75:325:0004.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :75:325:0007 судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено 06.05.2020 року договір оренди земельної ділянки, за яку позивач сплачує орендну плату, а стосовно земельних ділянок з кадастровим номером :75:325:0001 та :75:325:0004 позивачем розроблені проекти землеустрою про відведення земельних ділянок в оренду, однак документація по цих земельних ділянках повернута Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради позивачу для доопрацювання в період коли приймалось оскаржуване рішення. Позивач, щодо даних земельних ділянок сплачує земельний податок.

З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом владних повноважень вчинялись дії спрямовані на розгляд проекту землеустрою про відведення земельних ділянок позивачу в оренду, так як на згаданих земельних ділянках знаходиться споруди та майно останнього. Однак, відповідач не вирішивши питання позивача щодо користування земельними ділянками з кадастровим номером: :75:325:0001 та :75:325:0004 та без їх вилучення, закріпив ділянку як паркувальний майданчик за КП «Київтранспарксервіс».

В контексті наведених обставин, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у контексті дотримання принципу належного урядування. Зокрема, у рішенні у справі Рисовський проти України ЄСПЛ вказав на те, що принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Так, рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві», КП «Київтранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 «Про правила благоустрою м. Києва» організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором, яким є КП «Київтранспарксервіс» або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» затверджено Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві (додаток 5 до рішення), відповідно до п. 1.1 якого платниками збору є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням Київської міської ради організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.

У даному рішенні наведено також Таблицю № 1 «Перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємством "Київтранспарксервіс"» до додатку 5.

Рішенням від 24.12.2020 №22/22 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» таблицю №1 до додатку 5 викладено в новій редакції.

В подальшому, Таблицю №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 знову викладено в новій редакції пунктом 1 рішення Київської міської ради від 31.08.2021 №2185/2226 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 24.12.2020 №22/22).

В останній редакції, відомості про закріплення за КП «Київтранспарксервіс» земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних,11, містяться в пункті 42 Таблиці 1 до додатку 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві». Загальна площа земельної ділянки згідно п.42 становить 1575,0 кв.м.

При цьому, колегія суддів зауважує, що поряд із процедурою розгляду проектів землеустрою щодо відведення позивачу земельних ділянок по вул. Сім`ї Сосніних, 11 в м. Києві в оренду, відповідач одночасно відносить згадану земельну ділянку до переліку паркувальних майданчиків, закріплених за КП «Київтранспарксервіс».

У постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 року, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 №5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема у постановах від 24.11.2021 у справі №420/998/21, від 10.04.2019 у справі №826/16495/17, від 25.07.2019 у справі №826/13000/18, від 08.07.2021 у справі №160/674/19, від 19.08.2021 у справі №464/7343/17, від 21.09.2021 у справі №420/4649/19.

Згідно ч.1 ст.79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, як вірно було встановлено судом першої інстанції, згідно даних Державного земельного кадастру земельної ділянки за адресою м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 11 площею 1575,0 кв.м. немає, а отже суд приходить до висновку, що спірне рішення прийнято щодо невизначеної земельної ділянки.

Крім цього, абзацами 1 та 2 п.п.268-1.1.2 п.268-1 ст. 268-1 Податкового кодексу України встановлено, що перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради аьо ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, про встановлення збору.

Згідно зп.п.14.1.104 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, майданчики для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів.

Згідно з п.п.14.1.229 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України спеціально відведені автостоянки - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, яка визначається органами місцевого самоврядування із встановленням правил щодо відповідальності за збереження транспортного засобу.

До спеціально відведених автостоянок можуть належати комунальні гаражі, стоянки, паркінги (будівлі, споруди, їх частини), які побудовані за рахунок коштів місцевого бюджету з метою здійснення організації паркування транспортних засобів.

Не належать до спеціально відведених автостоянок гаражі, автостоянки, власники або користувачі яких є платниками земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також земельні ділянки, що належать до прибудинкових територій;

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивач станом на момент прийняття спірного рішення є платником земельного податку по земельній ділянці пл.1,6221 га та земельній ділянці 0,2097 га, а також платником орендної плати по земельній ділянці пл. 2,8689 га, на яких був розміщений ЦМК КДП «Ізумруд» у м. Києві по вул. Сім`ї Сосніних, 11.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач хоча і уповноважений розпоряджатися майном територіальної громади, в той же час, зобов`язаний діяти добросовісно та не вчиняти дій, які порушують права та інтереси позивача, як власника будівель і споруд, майна, розміщених за адресами вул. Сім`ї Сосніних, 11 та 11-Д у м. Києві. При цьому, приймаючи рішення про закріплення спірної земельної ділянки, орендарем та користувачем якої є позивач, за КП «Київтранспарксервіс», відповідач, всупереч умов договору оренди, вимог земельного та податкового законодавства, протиправно надав КП «Київтранспарксервіс» право експлуатації цієї земельної ділянки без її вилучення з користування у позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

При цьому, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…»..

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 08.06.2023.