Справа № 640/21592/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Вищий антикорупційний суд про визнання протиправними дій, протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Вищий антикорупційний суд, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними та скасувати постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2022 року про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, прийняті в межах виконавчого провадження №70462005;

- визнати протиправними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо примусового списання (стягнення) коштів з нього у розмірі 5989,00 грн. за платіжною вимогою № 8 у виконавчому провадженні №70462005;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути йому 5989,00 грн. примусово списаних (стягнених) коштів за платіжною вимогою № 8 виконавчому провадженні №70462005;

- визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 лютого 2023 року про закриття виконавчого провадження №70462005.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року по справі №991/2030/22 на позивача накладено грошове стягнення у розмірі 5200,00 грн. та на виконання даної ухвали, видано виконавчий лист №991/2030/22.

Разом з тим, спірні постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист №991/2030/22 від 30.11.2022 не відповідає вимогам передбаченим п. 3, п. 4, п. 5, частини першої, частини другої, п. 6, п. 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», і до того ж, рішення не передбачає заходів застосування примусового виконання.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що дії виконавця по списанню коштів позивача є протиправними, а відновлення порушених прав позивача можливо шляхом зобов`язання відповідача повернути примусово списані кошти в сумі 5989,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стягувачем у межах відповідного виконавчого провадження має бути Державна судова адміністрація України, а не Вищий антикорупційний суд, що свідчить про порушення вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вказує апелянт, виконавчий лист, виданий у справі №991/2030/22 не містить у собі жодних відомостей щодо порядку його виконання, та необхідності застосування заходів примусового виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року, тому такий виконавчий лист не має зобов`язального характеру.

Як наслідок, скаржник вважає, що оскаржувані постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а примусово списані кошти з позивача мають бути повернуті останньому.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що у Законі України «Про виконавче провадження» чітко передбачено можливість звернення стягнення на кошти, що спростовує твердження скаржника про неправомірне списання коштів боржника з банківського рахунку.

На думку відповідача, державним виконавцем дотримано вимоги законодавства при вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №70462005, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу третьою особою звернуто увагу на те, що 3aконом України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що за рішеннями, прийнятими у рамках кримінального провадження стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення.

Вищий антикорупційний суд України також зазначає, що виконавчий лист, виданий у справі №991/2030/22 повністю відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про правомірність дій відповідача у спірних правовідносинах.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22), в рамках кримінального провадження №0000522 за обвинуваченням серед інших, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою ст. 255, частиною першою ст. 109 КК України, визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Білокуракине Луганської області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 грошове стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

Вказана ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення й оскарження не підлягала. При цьому, в ухвалі було роз`яснено обвинуваченим, що особа, яка на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення.

Відповідно, Вищим антикорупційним судом було видано 30.11.2022 виконавчий лист №991/2030/22.

У подальшому, 02.12.2022 за вх. № 23888 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий лист від 14.10.2022, виданий 30.11.2022 за підписом посадової особи, що видала виконавчий лист судді Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та заява Вищого антикорупційного суду, стягувача за виконавчим листом.

Заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 Вищим антикорупційним судом, та згідно положень ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 02.12.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70462005 щодо накладення за виконавчим документом на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Білокуракине Луганської області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, грошового стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

У вказаному виконавчому провадженні боржником зазначено ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а стягувачем - Вищий антикорупційний суд.

Того ж дня, 02.12.2022, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В., керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, винесено постанову за виконавчим провадженням № 70462005 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн., визначено для боржника ОСОБА_1 .

Крім того, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою вказаного державного виконавця від 02.12.2022 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 520,00 грн.

Як наслідок, відповідно до платіжної інструкції №70462005/17 від 21.02.2023 виставлено вимогу щодо списання з рахунку ОСОБА_1 відкритого у АТ «Укрсіббанк» коштів у сумі 5989,00 грн. стягувачем Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до ст.18, 27, 48, 49, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа Вищого антикорупційного суду № 991/2030/22 від 30.11.2022.

Розпорядженням державного виконавця Коваль Л.І. від 28.02.2023 № 70462005, грошові кошти, що надійшли у сумі 5989 грн. 24.02.2023 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 необхідно перерахувати наступним чином: 5200 грн. на рахунок ГУК у м. Києві/Солом`янський район/21081100; 520 грн. виконавчого збору на рахунок Казначейства України, ; 269 гривень витрат виконавчого провадження на користь Державної казначейської служби України, .

У подальшому, 28.02.2023 постановою заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В. згідно п. 9 частини першої ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження, оскільки рішення фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі.

Вважаючи вказані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, та не погоджуючись із діями державного виконавця вчинених в рамках вказаного виконавчого провадження, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не обґрунтував та не надав належних та достатніх доказів щодо наявності обставин не відповідності виконавчого документа вимогам чинного законодавства, незаконності дій державного виконавця по винесенню спірних постанов в межах виконавчого провадження №70462005 за виконавчим листом від 30.11.2022 №991/2030/22 щодо списання з рахунку боржника у банку суми коштів за виконавчим документом, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

- виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

- ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За змістом статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

При цьому, частиною четвертою статті 15 Закону №1404-VIII закріплено, що за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

У силу вимог пункту 6 частини четвертої статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З аналізу зазначеного вбачається, що виконавчий документ повинен містити у собі обов`язкові реквізити, передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності яких такий виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання.

Як свідчать матеріали справи, Вищим антикорупційним судом, в межах кримінального провадження № 0000522, було винесено ухвалу від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22), якою визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на останнього грошове стягнення у розмірі 5200 грн. та виписано виконавчий лист 30.11.2022 №991/2030/22.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 7 червня 2018 року № 2447-VIII (далі - ВАКС, Закон № 2447-VIII), Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

За правилами статті 4 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд, зокрема, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом, а також шляхом здійснення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави в порядку цивільного судочинства, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», у порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до статті 14 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення його діяльності. Видатки на утримання Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду визначаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Відповідно, Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України, який здійснює функції також розпорядника коштів Державного бюджету України щодо забезпечення своєї діяльності та відповідно до п. 7 частини п`ятої ст. 22 Бюджетного кодексу України здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове їх використання.

Згідно статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом статті 353 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 354 КПК України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Зокрема, частиною третьою статті 535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

У свою чергу, згідно статті 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. Грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

У відповідності до частини першої статті 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Таким чином, ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 Вищим антикорупційним судом видано виконавчий лист 30.11.2022 №991/2030/22 з якого вбачається відповідність його положенням та вимогам до виконавчого документа, які закріплені в статті 4 Закону № 1404-VIII, та такий виконавчий документ містить в собі усі необхідні реквізити для його прийняття до виконання.

До того ж, вказаний виконавчий лист містить в собі відмітку набрання законної сили ухвали Вищого антикорупційного суду 14.10.2022, строк пред`явлення її до виконання - до 14 січня 2023 року, його підписано уповноваженою особою, що видала виконавчий документ - суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та останній відповідає положенням частини четвертої ст. 15 Закону № 1404-VIII, оскільки стягувачем в даному випадку виступає державний орган Вищий антикорупційний суд, який прийняв відповідне рішення про грошове стягнення з ОСОБА_1 .

У той же час, сторонами по справі не надано доказів скасування ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 щодо грошового стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 5200 грн., тому дана ухвала підлягала примусовому виконанню.

Однак, позивач вважає, що виконавчий лист виданий у справі №991/2030/22 не підлягає виконанню, так як виконавчий лист, виданий у справі №991/2030/22 не містить у собі жодних відомостей щодо порядку його виконання, та необхідності застосування заходів примусового виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року.

За змістом статті 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.

Відповідно, чинний КПК України не передбачає зазначення в ухвалі суду щодо можливості виконання вказаного документу у добровільному/примусовому порядку, а примусове стягнення коштів за частиною третьою статті 354, статті 535 КПК України відбувається безпосередньо за виконавчим документом, який підпадає під дію п. 2 частини першої ст. 3 Закону № 1404-VIII як виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню.

Так, згідно положень частини першої ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Частина третя ст. 146 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення. Копія відповідної ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надсилається особі, на яку було накладено грошове стягнення.

Враховуючи вищевикладене вбачається, колегія суддів зазначає, що застосоване ухвалою ВАКС від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 грошове стягнення є заходом забезпечення кримінального провадження, винесене у зв`язку із визнанням неповажними причин неприбуття позивача в судове засідання за кримінальним провадженням №000522, та таке стягнення не підпадає за КПК України під визначення та поняття штрафу саме як заходу процесуального примусу та відповідно не підлягає врахуванню абзац 2 частини четвертої статті 15 Закону № 1404-VIII, як наслідок посилання позивача на те, що в даному випадку у виконавчому документі має бути стягувач Державна судова адміністрація є необґрунтованим.

Відтак, виконавчий лист, виданий Вищим антикорупційним судом 30.11.2022 №991/2030/22, відповідає вимогам до виконавчого документа, містить в собі усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації як виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

У свою чергу, судом першої інстанції не встановлено обставин для повернення державним виконавцем виконавчого документу виданого 30.11.2022 №991/2030/22 стягувачу відповідно та у випадках визначених вказаних вище положень частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, а позивачем у свою чергу не обґрунтовано належними доводами невідповідності даного виконавчого документу положенням Закону України «Про виконавче провадження».

У даному випадку, ухвала Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 є документом щодо стягнення коштів за порушення вимог ухвали суду, який підлягає негайному виконанню згідно вказаних вище положень КПК України та не має містити в собі роз`яснення щодо добровільного виконання такої.

Відповідно, вказівки щодо такого порядку виконання не має містити і сам виконавчий лист за своєю суттю, предметом і підставою пред`явлення до виконання, тому обґрунтування ОСОБА_1 щодо відсутності в виконавчих документах зазначення можливості добровільного виконання не знайшли свого правового обгрунтування та суперечать положенням КПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження та прийняття у межах такого виконавчого провадження постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, слід звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як наслідок, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей частина п`ята статті 26 Закону №1404-VIII).

У силу вимог частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За змістом частини першої ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Отже, виходячи з аналізу викладеного вище, можна прийти до висновку, що державний виконавець зобов`язаний відповідно до вимог чинного законодавства не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно, державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, наведені норми дозволяють державному виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору.

Як свідчать матеріали справи, заступником начальника відділу Печерського ВДВС Коваль Л.І. було винесено постанову від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження №70462005 та зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно боржника, який також попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, із роз`ясненням права на оскарження в судовому порядку у строки визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 02.12.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 520,00 грн. що становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Того ж дня, 02.12.2022, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.В., керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, винесено постанову за виконавчим провадженням № 70462005 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн., визначено для боржника ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону №1404-VIII.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження.

При цьому, Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Як вже зазначалось, державним виконавцем 02.12.2022 було відповідно винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, до яких увійшли: плата за відкриття та завершення виконавчого провадження, інформація про яке заноситься до АСВП, поштові витрати на направлення документів виконавчого провадження сторонам, витрачений папір та фарба картриджу на оформлення документів виконавчого провадження та інші, що у сукупності склало 269,00 грн розміру мінімальних витрат.

При цьому, у вказаній постанові також вказано про порядок та строк її оскарження в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем не порушено строки винесення спірних постанов, не порушено порядок їх прийняття, що передбачають положення Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для скасування вище прийнятих відповідачем постанов в межах виконавчого провадження №70461904 - відсутні.

Згідно п. 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частина друга ст. 39 Закону № 1404-VIII).

За змістом частин першої та другої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, аналізуючи вказані норми, суд приходить до переконання, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, та виконавець у такому разі виносить відповідну постанову.

У свою чергу, у межах виконавчого провадження №70462005, відкритого по виконанню виконавчого листа від 30.11.2022 №991/2030/22, державним виконавцем було вчинено дії по примусовому списанню коштів з рахунків боржника у загальній сумі 5989,00 грн., про що не заперечує ОСОБА_1 , згідно платіжної вимоги №8, та таким діям по списанню коштів передувала, зокрема, виставлена платіжна інструкція №70462005/17 від 21.02.2023 на рахунок в банку АТ «Укрсиббанк» де позивач має відкритий рахунок, та як наслідок за наслідками списання коштів 24.02.2023, останні були розподілені відповідно до розпорядження №70462005 від 28.02.2023 на відповідні рахунки стягувачів.

Відповідно, на виконання вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII державним виконавцем було винесено постанову від 28.02.2023 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що рішення фактично виконано в повному обсязі за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі, та як наслідок знято арешт з коштів боржника.

Разом з тим, оскільки позивач не обґрунтував та не надав належних та достатніх доказів щодо наявності обставин не відповідності виконавчого листа від 30.11.2022 №991/2030/22 вимогам чинного законодавства, незаконності дій державного виконавця по винесенню спірних постанов в межах виконавчого провадження №70462005 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22 щодо списання з рахунку боржника у банку суми коштів за виконавчим документом, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук