Справа № 440/5383/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 червня 2023 року

м. Київ

справа № 440/5383/20

адміністративне провадження № К/990/19505/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі №440/5383/20 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Полтавської обласної прокуратури щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні з 1 січня 2015 року до 29 квітня 2020 року перерахунку й виплати заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII;

- зобов`язати Полтавську обласну прокуратуру зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 з 1січня 2015 року до 29 квітня 2020 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до частини четвертої статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, виплативши різницю в нарахованих сумах з урахуванням виплачених коштів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року по справі №440/5383/20 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення судів попередній інстанцій на направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з передчасності висновків судів попередніх інстанцій, оскільки вказавши, що спірні правовідносини виникли до прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, суди залишили поза увагою ті обставини та не надали їм оцінки, що позивач ще більш як місяць з дня ухвалення вказаного рішення Конституційного Суду України працював на посаді прокурора прокуратури Полтавської області та був звільнений лише 30 квітня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 березня 2020 року до 30 квітня 2020 року у відповідності до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, в редакції від 19 вересня 2019 року;

- зобов`язано Полтавську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 березня 2020 року до 30 квітня 2020 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, в редакції від 19 вересня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року по справі № 440/5383/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 22 травня 2023 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі №440/5383/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №440/5383/20 була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки. Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій щодо застосування норм законодавства.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року і постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі №440/5383/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року у справі №440/5383/20 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду