Справа № 400/2502/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 р. № 400/2502/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:скасування п. 4 наказу № 11 від 22.01.2023; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

скасування пункту 4 наказу від 22.01.2023 № 11 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді пониження у посаді;

зобов`язання службових осіб відповідача видати наказ, провести нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року позивачу у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Підставою позову позивач вказує те, що оскаржуваний ним наказ в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді пониження в посаді є протиправними, оскільки він жодних незаконних дій щодо невиконання наказу відповідача від 12.12.2022 № 112т не вчиняв, службове розслідування проведено упереджено з використанням адміністративного тиску командиром 1-го загону, за перекрученими фактами та виключно з метою «показового покарання» певних осіб. За фактом, як стверджує позивач, нібито вчиненого ним порушення його протиправно позбавлено додаткової винагороди за грудень 2022 року і січень 2023 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (а.с. 1-6).

У відзиві на позовну заяву від 08.05.2023 № 633/1514 (а.с. 84-95) відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив аргументовано тим, що:

позивач у поясненнях не зазначив, що не відмовляється виконувати бойове завдання, тобто факт відмови не заперечував; за результатами службового розслідування вину позивача повністю доведено;

відповідачем дотримано усіх вимог керівних документів та статутів Збройних Сил України, зокрема в частині дотримання порядку проведення службового розслідування;

відповідач правомірно не нарахував і не виплатив позивачу премію та щомісячну додаткову винагороду, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року і січень 2023 року, оскільки він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за невиконання наказу від 12.12.2022 № 112т.

15.05.2023 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла від позивача відповідь на відзив (а.с. 134-137), в якій він підтримав свої позовні вимоги, деталізувавши порушення, які на його переконання були допущені відповідачем, при проведенні службового розслідування та позбавленні його щомісячної додаткової винагороди.

Відповідач правом на подання заперечень у встановлений судом строк не скористався.

23.03.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 400/2502/23, про розгляд позову за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про витребування у відповідача деяких доказів (а.с. 69-73).

01.05.2023 відповідач подав до суду повідомлення від 30.04.2023 № 633/1364 (а.с. 80-82), в якому зазначив, що надання суду копії наказа від 12.12.2022 № 112т унеможливлено тим, що цей наказ має гриф секретності. Інші витребувані судом докази відповідач додав до відзиву на позовну заяву від 08.05.2023 № 633/1514 (а.с. 96-131).

30.05.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про проведення 06.06.2023 судового засідання у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 140-141), яке відбулось у вказаний день за участі позивача та представниці відповідача (протокол судового засідання від 06.06.2023 № 1597551 (а.с. 148-150).

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до даних військового квитка позивача він з 03.08.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 61).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , де проходив військову службу позивач, подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування за фактом невиконання бойового наказу 17.12.2022 військовослужбовцями, зокрема і позивачем (а.с. 104).

На підставі вказаного рапорта командир військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.12.2022 № 544 «Про призначення службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командира 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 », відповідно до пункту 1 якого службове розслідування за фактом невиконання відповідними військовослужбовцями бойового наказа наказано провести начальнику групи 1-го загону (а.с. 105).

За результатами службового розслідування, як зазначає позивач, начальником групи 1-го загону 30.12.2022 було складено Акт службового розслідування (а.с. 9-18). На цьому Акті позивач поставив свій підпис на кожному аркуші, а також написав свої зауваження до нього.

Поряд з цим, за твердженнями відповідача за результатами службового розслідування було складено Акт службового розслідування від 16.01.2023 (а.с. 97-103).

За результатами вищезазначеного службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ від 22.01.2023 № 11 «Про результати проведення службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командиром 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 » (далі Наказ № 11) (а.с. 120-122), відповідно до якого:

наказано скласти відносно, зокрема, позивача протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 17210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (пункт 2);

за порушення вимог статей 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме відмову виконувати наказ командира загону, позивача понижено у посаді (пункт 4).

01.03.2023 Малиновський районний суд міста Одеса ухвалив постанову у справі № 521/2371/23 (а.с. 49-51) про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 17210 КУпАП.

Відповідно до даних Довідки відповідача від 08.05.2023 № 535 (а.с. 96) в грудні 2022 року і в січні 2023 року позивачу додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не виплачувалась.

Вважаючи Наказ № 11 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такого обов`язку як свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до абзацу першого статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з частиною першою статті 127 Статуту внутрішньої служби солдат (матрос) (далі солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Відповідно до абзаців восьмого і сімнадцятого частини першої статті 128 Статуту внутрішньої служби солдат зобов`язаний додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, а також у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок № 608).

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності при наявності в його діях складу дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).

Відтак службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Суд встановив, що службове розслідування стосовно позивача було проведено на підставі наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.12.2022 № 544 «Про призначення службового розслідування по факту невиконання бойового наказу командира 1-го загону старшим матросом ОСОБА_2 та старшим матросом ОСОБА_3 » (а.с. 105) начальником групи 1-го загону, в якому проходив службу позивач.

Зазначений начальник групи не був учасником подій, що слугували підставою для призначення службового розслідування, і суд не встановив обставин, які свідчили б про його зацікавленість у наслідках розслідувань.

Отже, призначення службового розслідування начальнику групи 1-го загону, в якому проходив службу позивач, відповідає вимогам Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно з частиною третьою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Тобто службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Суд встановив, що:

подія, яка слугувала підставою для призначення службового розслідування, відбулася 17.12.2022 (а.с. 104);

службове розслідування, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ, призначено відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.12.2022 № 544 (а.с. 105);

Акт службового розслідування, який затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , поданий йому на затвердження 16.01.2022 (а.с. 97-103), тобто службове розслідування завершено протягом одного місяця з дня його призначення;

протягом місяця від дня закінчення службового розслідування (16.01.2022) командир військової частини НОМЕР_1 прийняв Наказ № 11, а саме: 22.01.2022.

Отже, відповідач дотримався строків проведення службового розслідування.

Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який місить вступну, описову та резолютивну частину.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (пункти 5 і 6 розділу V Порядку № 608).

Відтак наказ про результати службового розслідування приймається на підставі акта службового розслідування, які подаються на розгляд командиру, який його призначив.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що Акт службового розслідування від 30.12.2022 (а.с. 9-18), який позивач підписав на кожній сторінці, був лише проєктом, оскільки:

на ньому відсутня резолюція командира військової частини;

на його підставі відповідач не приймав оскаржуваний Наказ № 11.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Акт службового розслідування від 30.12.2022 (а.с. 9-18) подавався на розгляд командиру військової частини НОМЕР_1 . У судовому засіданні представниця відповідача наполягала на тому, що командиру подавався на розгляд лише Акт службового розслідування від 16.01.2023 (а.с. 97-103).

Що стосується факту вчинення (невчинення) позивачем дисциплінарного проступку 17.12.2022, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з частинами першою-третьою статті 6 Дисциплінарного статуту право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту внутрішньої служби)

Згідно зі статтею 35 Статуту внутрішньої служби накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Отже, на військовослужбовця покладений обов`язок виконання усних та письмових наказів своїх командирів, як безпосередніх, так і вищих.

У своїх поясненнях, наданих позивачем 29.12.2022 на ім`я командира військової частини (а.с. 25-28, 114-115), позивач зазначив, що 17.12.2022 група, до складу якої він входив, перебувала на ротації у місці оперативної бази, в цей день він жодних бойових наказів не отримував.

Військовослужбовці, які входили до складу однієї групи разом з позивачем, у тому числі його безпосередній командир, у своїх поясненнях, які позивач подав до суду як додатки до Акта службового розслідування від 30.12.2022 (а.с. 9-18), повідомили, що позивач від виконання бойового наказа не відмовлявся, особовий склад групи лишився на патрульній базі для перегрупування та більш детального планування (а.с. 31-36).

У судовому засіданні, яке відбулось 06.06.2023, позивач підтвердив той факт, що йому було відомо про необхідність висунення 17.12.2022 у відповідний район, але для цього, на його думку, необхідно було здійснити відповідну підготовку (протокол судового засідання від 06.06.2023 № 1597551 (а.с. 148-150). Бойового наказу 17.12.2022 йому ніхто не віддавав.

Натомість у поясненнях тих же військовослужбовців, які додані до Акта службового розслідування від 16.01.2023, зазначено, що позивач відмовився 17.12.2022 від виконання бойового наказу про висунення групи у відповідне місце у зв`язку з необхідністю здійснити підготовку до цього (а.с. 108-109).

Факт відмови позивача від виконання бойового наказу підтверджується також поясненнями військовослужбовців (а.с. 106, 107), які відсутні в Акті службового розслідування від 30.12.2022 (а.с. 9-18). Зокрема, вони у цих поясненнях вказали на те, що командиром 1-го загону було поставлено оперативному офіцеру та безпосередньому командиру позивача бойові завдання. Після доведення наказу до особового складу групи оперативний офіцер повідомив, що позивач відмовився його виконувати, зіславшись на непідготовленість групи.

З огляду на вищевикладене, та незаперечення позивачем факту про те, що йому було відомо про необхідність висування групи у задане місце 17.12.2022, суд прийшов до висновку про підтвердження матеріалами справи неправомірних умисних дій позивача щодо невиконання бойового наказа, який йому був доведений його безпосереднім командиром.

Відтак відповідач правомірно дійшов до висновку про неправомірність дій позивача щодо невиконання наказа, а отже порушення ним статей 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби і статей 4, 6 Дисциплінарного статуту.

При цьому суд не врахував як преюдиціальні обставини, які були встановлені у постанові Малиновського районного суду міста Одеса від 01.03.2023 у справі № 521/2371/23 (а.с. 49-51), оскільки:

судове рішення у справі № 521/2371/23 суд прийняв виключно за результатами дослідження протоколу про адміністративне правопорушення, складеного командиром 1 закону військової частини НОМЕР_1 22.01.20223 № 5);

Акт службового розслідування, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, у справі № 521/2371/23 не досліджувався;

адміністративна і дисциплінарна відповідальності є різними видами юридичної відповідальності, відсутність юридичного складу адміністративного проступку не свідчить про відсутність у діях особи складу дисциплінарного проступку.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.02.2021 у справі № 817/1071/16, про те, що обставини закриття провадження у справі про притягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності через відсутність складу адміністративного правопорушення не можуть спростовувати факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту «д» статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців може бути накладено таке дисциплінарне стягнення як пониження в посаді.

Статтею 55 Дисциплінарного статуту встановлено, що командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.

Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 має повноваження щодо накладання на військовослужбовців рядового складу дисциплінарне стягнення у виді пониження в посаді.

Щодо позовних вимог про видання наказа, проведення нарахування та виплати додаткової винагороди за грудень 2022 року і січень 2023 року позивачу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), то суд зазначає таке.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

Абзацом першим пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній з 18.10.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 21 Постанови № 168 (у редакції, чинній з 18.10.2022) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати цієї допомоги у Збройних Силах України було визначено наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який набрав чинності 31.01.2023.

Таким чином, у грудні 2022 року і в січні 2023 року Міністерством оборони України не було визначено порядок і умови виплати цієї допомоги.

У відзиві на позовну заяву від 08.05.2023 № 633/1514 (а.с. 84-95) правовою підставою для не виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, відповідач зазначив пункт 9.7 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (а.с. 123-131).

Натомість відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (частина третя статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади»).

Отож порядок і умови виплати для військовослужбовців Збройних Сил України додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, повинні визначатися виключно наказом Міністерства оборони України, який підлягає державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Натомість окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не є ані нормативним, ані нормативно-правовим актом, а отже не породжує прав і обов`язків у суб`єктів правовідносин, на яких воно спрямоване. Воно носить лише роз`яснювальний і рекомендаційний характер. При нарахуванні зазначеної виплати відповідач зобов`язаний був застосовувати нормативно-правові акти, а не окреме доручення Міністра оборони України.

Поряд з цим, Постанова № 168 (у редакції, чинній з 18.10.2022) будь-яких обмежень у виплаті додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України не встановлювала.

Невиплата вказаної винагороди на підставі окремого доручення Міністра оборони України є протиправним.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу додаткову винагороду, яка є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, за грудень 2022 року і січень 2023 року відповідно до пункту 1 Постанови № 168.

Проте, відповідач цього не зробив, що підтверджується Довідкою від 08.05.2023 № 535 (а.с. 96).

Відтак відповідач протиправно не видав наказ, не провів нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року позивачу відповідно до Постанови № 168.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та про часткове задоволення позову, а саме в частині:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невидання наказу, непроведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168;

зобов`язання відповідача видати наказ, провести нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді, а тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невидання наказу, непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) видати наказ, провести нарахування та виплату додаткової винагороди за грудень 2022 року та січень 2023 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

4. У решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 09 червня 2023 року