Справа № 160/16080/22
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2023 року м. Дніпросправа № 160/16080/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (суддя Верба І.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати позивачеві грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 30.01.2020 по 31.12.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати позивачеві грошового забезпечення з 01.01.2021 по 17.05.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 років без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 01.01.2021 по 17.05.2021, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 років з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Також звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що позовна заява в даній адміністративній справі подана через електронний суд 13.10.2022.

В позовній заяві представник ОСОБА_2 зазначає, що строк звернення до суду не порушений, оскільки предметом спору в даній справі є стягнення грошового забезпечення, згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпПУ відповідна вимога може бути заявлена без обмеження будь-яким строком.

В свою чергу відповідач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом має обчислюватися відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України.

Надаючи оцінку доводам сторін в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин 1, 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Попередньою редакцією Кодексу законів про працю України (чинною до 19.07.2022), а саме частиною 2 статті 233, було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Натомість 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX.

Вказаним Законом, зокрема, внесені зміни до Кодексу законів про працю України, назву, частини першу та другу статті 233 викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, законодавець змінив підхід щодо обчислення строку звернення до суду в трудових спорах. Зокрема, починаючи з 20 липня 2022 року (наступного дня після набрання чинності вказаних змін), працівник може звернутися з заявою про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, за висновком суду апеляційної інстанції, зміна законодавчого регулювання таких правовідносин потребує певного перехідного періоду та адаптування учасників спору до відповідних змін.

Відтак, у правовідносинах, які виникли в період дії норми статті 233 КЗпПУ до 19.07.2022, особа має право на звернення до суду протягом трьох місяців з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX.

При цьому колегія суддів вважає невірними доводи апелянта, що строк звернення до суду з даним позовом має обраховуватися відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, адже вказана норма регулює загальний порядок звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, тоді як статтею 233 КЗпПУ врегульовано спеціальний порядок звернення з позовом у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Враховуючи, що позов в даній адміністративній справі поданий ОСОБА_2 в межах тримісячного строку після набрання чинності відповідних змін до статті 233 КЗпПУ, суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання про прийняття його до розгляду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 з 24.12.2015 по 17.05.2021 проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .

Підставою звернення до суду стала незгода ОСОБА_2 з порядком обчислення та виплати роботодавцем грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 17.05.2021.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, відтак, з 29.01.2020 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 4 Постанови № 704 в первинно прийнятій редакції розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 6 постанови Кабінет Міністрів України від 21.02.2018 № 103 були внесені зміни до постанови КМУ № 704, зокрема, пункт 4 якої викладено в новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Тобто, названим актом Кабінету Міністрів України змінено розрахункову величину для визначення розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу є прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Натомість пункт 6 постанови Кабінет Міністрів України від 21.02.2018 № 103 скасований постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, відтак з 29.01.2020 розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу є прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Матеріалами справи підтверджується, відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 була звільнена з військової служби на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2021 № 105, відповідно до якого, зокрема, вирішено: виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в сумі 740,00 грн.; виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 за 12 календарних років в сумі 69785,16 грн.; відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за 98 діб невикористаної додаткової відпустки за 7 років з 2015 по 2021 роки в сумі 36768,49 грн.

Також карткою особового рахунку військовослужбовця за 2020 рік підтверджено, що з 01.01.2020 посадовий оклад ОСОБА_1 склав 3000 грн., оклад за військове звання - 740 грн., НВР - 1309 грн., НОПС 65% - 3281,85 грн., премія 110% - 3300 грн.

Відповідно до картки особового рахунку за 2021 рік з 01.01.2021 посадовий оклад ОСОБА_1 склав 3000 грн., оклад за військове звання - 740 грн; НВР - 1309 грн., НОПС 65% - 3281,85 грн., премія 110% - 3300 грн.

ОГД при звільненні склала 69785,16 грн., матеріальна допомога склала 740 грн., компенсація за додаткову відпустку склала 36768,49 грн.

Отже, відповідні суми були нараховані відповідача без урахування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в контексті з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року в адміністративній справі № 160/16080/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 08 червня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 08 червня 2023 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров