Справа № 640/21590/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищий антикорупційний суд про визнання протиправним та скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування постанов від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору, прийняті у межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року по справі №991/2030/22 на нього накладено грошове стягнення у розмірі 5200,00 грн. та на виконання даної ухвали, суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. 30 листопада 2022 року видано виконавчий лист №991/2030/22. 02 грудня 2022 року відповідачем у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вищого антикорупційного суду та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн. та про стягнення виконавчого збору 520,00 грн. Вважає спірні постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист №991/2030/22 від 30.11.2022 не відповідає вимогам передбаченим п. 3, п.4, п. 5, ч. 1, ч. 2, п. 6, п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України « Про виконавче провадження» , таке рішення не передбачає заходів застосування примусового виконання.

Зокрема, позивач посилається на положення ст. 3, ч. 1 та ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 15 Закону України « Про виконавче провадження» та вказує на тому, що Закон як окремий виконавчий документ визначає і виконавчий лист, і ухвалу суду у кримінальних провадженнях, що є відмінним одне від одного. У спірних правовідносинах суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В., як виконавчий документ з виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 було видано виконавчий лист. З вказаного виконавчого листа стягувачем визначено Вищий антикорупційний суд із зазначенням його місцезнаходження та реквізитів банківського рахунку для зарахування коштів, що мають надійти від боржника, при цьому позивача вказано як боржника. ОСОБА_1 зауважує, що ухвала Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 не містить в собі відображення на користь кого належить сплатити накладене на боржника грошове стягнення та не вказано жодного банківського реквізиту, в тому числі і самого Вищого антикорупційного суду, та за рішенням про стягнення судового збору, накладення штрафу, як засобу процесуального примусу, з урахуванням положень глави 12 Кримінального процесуального кодексу України, стягувачем є та має бути Державна судова адміністрація України, а не Вищий антикорупційний суд.

ОСОБА_1 вказує також на те, що з урахуванням приписів ч. 1 ст. 10 Закону України « По виконавче провадження» та із відомостей, що містяться в резолютивній частині ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, що відповідно відображено у постанові про відкриття виконавчого провадження, вказаною ухвалою накладено лише грошове стягнення та жодних приписів, які б свідчили про необхідність їх стягнення, відповідно звернення стягнення на кошти, в тому числі і в примусовому порядку та умов за яких таке стягнення можливе, не містить. Ухвала містить лише констатацію факту застосування заходу процесуального примусу до позивача та можливості сплати коштів у добровільному порядку, не має зобов`язального та відповідно і примусового характеру для ОСОБА_1 , не зобов`язано його вчиняти будь-які дії, у тому числі по сплаті грошових коштів, вважає, що виконавець мав повернути документ стягувачу без прийняття до виконання, відтак постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2022 НОМЕР_2 є протиправною та підлягає скасуванню, та як наслідок постанови від 02.12.2022 про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки їх було винесено у виконавчому провадженні, протиправно відкритому.

ОСОБА_1 в позовній заяві відмічено, що в разі неявки в судове засідання позивача або його представника, розгляд справи здійснювати за відсутності останніх.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ухвалою колегії суддів Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22), в рамках кримінального провадження №0000522 за обвинуваченням серед інших, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 344 КК України, визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, який обіймає адміністративну посаду голови цього суду, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 грошове стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

В даній ухвалі зазначено, що така набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарження не підлягає та роз`яснено обвинуваченим, що особа, яка на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається до суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Повний текст ухвали оголошено 31.10.2022 о 10:05 год.

Відповідно, Вищим антикорупційним судом було виписано 30.11.2022 виконавчий лист №991/2030/22.

З наявних у справі матеріалів та зокрема матеріалів за виконавчим провадженням НОМЕР_2 вбачається, що 02.12.2022 за вх. № 23883 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий лист від 14.10.2022, виданий 30.11.2022 за підписом посадової особи, що видала виконавчий лист судді Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та заява Вищого антикорупційного суду, стягувача за виконавчим листом.

Заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 Вищим антикорупційним судом, та згідно положень ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України « Про виконавче провадження» 02.12.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 щодо накладення за виконавчим документом на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, працюючого суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, який обіймає адміністративну посаду голови цього суду, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 грошове стягнення у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) гривень.

Боржником вказано ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; місце роботи - АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 та стягувачем Вищий антикорупційний суд - м. Київ, просп. Перемоги, буд. 41, .

02.12.2022, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Диких О.О., керуючись ст. 42 Закону України « Про виконавче провадження» , п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, винесено постанову за виконавчим провадженням № 70461937 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн., визначено для боржника ОСОБА_1 . Одержувач вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Також, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону України « Про виконавче провадження» , постановою вказаного державного виконавця від 02.12.2022 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 520,00 грн. Стягувач вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Доказів виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 згідно виконавчого листа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 матеріали вказаного виконавчого провадження № 70461937 не містять. Відповідно грошове стягнення, мінімальні витрати виконавчого провадження та виконавчий збір з боржника не стягнуто, виконавче провадження не закрито.

Зазначені вище спірні постанови за виконавчим провадженням № 70461937 отримані позивачем та не погоджуючись із діями державного виконавця вчинених в рамках виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З позицій сторін вбачається, що позивач не вважає виконавчий лист виданий 30.11.2022 №991/2030/22 та ухвалу Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 виконавчими документами складеними з дотриманням положень та вимог Закону України « Про виконавче провадження» , у зв`язку з чим, державний виконавець був зобов`язаний повернути документ стягувачу без виконання, натомість неправомірно відкрив виконавче провадження постановою від 02.12.2022 № 70461937 та вчинив дії за вказаним виконавчим провадженням щодо примусового стягнення з рахунку позивача у банку коштів за виконавчим листом ВАКС та за постановами від 02.12.2022 про розмір мінімальних витрат, про виконавчий збір, просить визнати неправомірними дії виконавця та спірні постанови, скасувати останні.

Відповідач в свою чергу вважає дії та спірні прийняті постанови за виконавчим провадженням № 70461937 правомірними та законними, винесені з дотриманням норм діючого законодавства та в межах наданих йому повноважень.

Третя особа вважає позовні вимоги безпідставними, вказує на законності дій виконавця та спірних постанов.

Таким чином предметом позовних вимог є дії державного виконавця вчинені ним під час отримання виконавчого документа від Вищого антикорупційного суду № 991/2030/22 виданого 30.11.2022 щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 5200 грн., на підставі якого були винесені вказані спірні постанови в рамках виконавчого провадження № 70461937, вчинені безпосередні дії по виконанню отриманого виконавчого документа, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність порушених прав та інтересів позивача з боку відповідача, на відповідність дій та прийнятих за їх наслідками рішень вимогам ч.2 ст. 2 КАС України із дотримання принципів адміністративного судочинства визначених ч. 3 ст. 2 вказаної статті.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 та 4 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України « Про Вищий антикорупційний суд» від 7 червня 2018 року № 2447-VIII (далі - ВАКС, Закон № 2447-VIII), Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

За ст. 4 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд, зокрема, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом, а також шляхом здійснення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави в порядку цивільного судочинства, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції» , у порядку адміністративного судочинства.

За ст. 14 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення його діяльності. Видатки на утримання Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду визначаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Відповідно, Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України, який здійснює функції також розпорядника коштів Державного бюджету України щодо забезпечення своєї діяльності та відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове їх використання.

Згідно ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

За ст. 353 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 2 ст. 354 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Зокрема, ч. 3 ст. 535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно ст. 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. Грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

За ч. 1 ст. 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

В даній справі встановлено, що Вищим антикорупційним судом, в межах кримінального провадження № 0000522, було винесено ухвалу від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22) визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема ОСОБА_1 та накладено на останнього грошове стягнення у розмірі 5200 грн. та виписано виконавчий лист 30.11.2022 №991/2030/22.

Сторонами по справі не надано доказів скасування ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 щодо грошового стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 5 200, 00 грн., відповідно дана ухвала підлягала виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

- виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

- ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно, вказаним Законом № 1404-VIII до виконавчих документів які підлягають негайному виконанню відносяться також ухвали судів винесених у кримінальних провадженнях, у випадках, передбачених законом. Як наслідок, застосоване до ОСОБА_1 грошове стягнення ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, яка набрала законної сили, стягнення не скасовано та з дотриманням положень ст.ст. 353, 354 КПК України на підставі виконавчого листа підлягала виконанню державним виконавцем у відповідній частині згідно ст. 535 КПК України та згідно ст. 3 Закону № 1404-VIII.

За ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 4 вказаної статті за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

З наявного у справі виконавчого листа виданого 30.11.2022 №991/2030/22 вбачається відповідність його положенням та вимогам до виконавчого документа, що зазначено вище в ст. 4 Закону № 1404-VIII, який містить в собі усі необхідні реквізити для його прийняття до виконання, а також, суд зазначає, що вказаний виконавчий лист містить в собі відмітку набрання законної сили ухвали ВАКС 14.10.2022, строк пред`явлення її до виконання - до 14 січня 2023 року, підписано уповноваженою особою, що видала виконавчий документ - суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. та відповідає положенням ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, оскільки стягувачем в даному випадку виступає державний орган Вищий антикорупційний суд, який прийняв відповідне рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 371 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

За ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.

Відповідно, суд зауважує, що чинний КПК України не передбачає зазначення в ухвалі суду щодо можливості виконання вказаного документу у добровільному/примусовому порядку, примусове стягнення коштів за ч. 3 ст. 354, ст. 535 КПК України відбувається безпосередньо за виконавчим документом, який підпадає під п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII як виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню.

Згідно положень ч. 1 ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Частина 3 ст. 146 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення. Копія відповідної ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надсилається особі, на яку було накладено грошове стягнення.

Як наслідок колегія суддів зазначає, що застосоване ухвалою ВАКС від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 грошове стягнення є заходом забезпечення кримінального провадження, винесена у зв`язку із визнанням неповажними причини неприбуття позивача в судове засідання за кримінальним провадженням №000522, та таке стягнення не підпадає за КПК України під визначення та поняття штафу саме як заходу процесуального примусу та відповідно не підлягає врахуванню абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, як наслідок посилання позивача на те, що в даному випадку у виконавчому документі має бути стягувач Державна судова адміністрацїї є необґрунтованим.

Також, звертає увагу на те, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

За наслідками досліджених судом документів виконавчого провадження, безпосередньо виконавчого листа виданого ВАКС 30.11.2022 №991/2030/22, останній відповідає вимогам до виконавчого документа, містить в собі усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації як виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

Колегія суддів зазначає, що відповідно не встановлено обставин для повернення державним виконавцем виконавчого документу виданого 30.11.2022 №991/2030/22 стягувачу відповідно та у випадках визначених вказаних вище положень ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, позивачем та/або його представником не обґрунтовано належними доводами невідповідності даного виконавчого документу положенням Закону України « Про виконавче провадження» , така позиція позивача спростовується вказаними висновками суду та наявними у справі матеріалами.

Також вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В даній справі позивач скористався саме правом на оскарження рішень та дій державного виконавця.

Окрім зазначеного звертає увагу на те, що ухвала ВАКС від 14.10.2022 є винесеним судом процесуальним документом щодо стягнення коштів за порушення вимог суду, який підлягає негайному виконанню згідно вказаних вище положень КПК України та не має містити в собі роз`яснення щодо добровільного виконання такої. Вказівки щодо такого порядку виконання не має містити і сам виконавчий лист за своєю суттю, предметом і підставою пред`явлення до виконання, тому обґрунтування ОСОБА_1 щодо відсутності в виконавчих документах зазначення можливості добровільного виконання суперечить положенням КПК України та Закону України « Про виконавче провадження» , якими визначено вимоги зокрема до документа який підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

За ч. 1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

За ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, відповідно, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Відтак, за п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Зокрема, ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи відсутність для державного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, заступником начальника відділу Печерського ВДВС Диких О.О. було винесено постанову від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 та зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно боржника, який також попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, із роз`ясненням права на оскарження в судовому порядку у строки визначені Законом України « Про виконавче провадження» .

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 02.12.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 520,00 грн. що становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Дана постанова відповідно є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її підписання та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

В даній постанові виконавцем зазначено порядок та строки її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкції з організації примусового виконання рішень, та п. 2 розділу VI визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Державним виконавцем за даною справою, 02.12.2022 було відповідно винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, до яких увійшли: плата за відкриття та завершення виконавчого провадження, інформація про яке заноситься до АСВП, поштові витрати на направлення документів виконавчого провадження сторонам, витрачений папір та фарба картриджу на оформлення документів виконавчого провадження та інші, що у сукупності склало 269,00 грн. розміру мінімальних витрат.

В даній постанові також вказано про порядок та строк її оскарження в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що державним виконавцем не порушено строки винесення спірних постанов, не порушено порядок їх прийняття, що передбачають положення Закону України « Про виконавче провадження» .

Як встановлено матеріалами справи та зазначено вище, за вказаним виконавчим провадженням відсутні обставини закінчення виконавчого провадження, відповідно, виконавчий документ фактично не виконано, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню не стягнуто.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що позивач та/або його представник по справі не обґрунтували та не надали належних та достатніх доказів щодо наявності обставин не відповідності виконавчого документа вимогам чинного законодавства, незаконності дій державного виконавця по винесенню спірних постанов в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22 щодо списання з рахунку боржника у банку суми коштів за виконавчим документом.

Відповідач в свою чергу довів законність та правомірність своїх дій та прийнятих рішень вчинених в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22.

Враховуючи вище встановлене та зазначене колегія суддів погоджується із висовком суду першої інстанції про відповідність вчинених дій та прийнятих відповідачем рішень в межах виконавчого провадження № 70461937 вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Водночас колегія суддів зауважує, що дії державного виконавця та винесені ним спірні постанови у даній справі прийняті у відповідності та з дотриманням положень чинного законодавства.

При цьому, вказує, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» , в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини « Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі « Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Решта доводів та тверджень сторін по справі не впливають на висновки суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 251, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль