Справа № 300/1207/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1207/22 пров. № А/857/4488/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №300/1207/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (головуючий суддя першої інстанції- Матуляк Я.П., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення - м. Івано - Франківськ, дата складання повного тексту - 13.06.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.05.2021 до 07.02.2022 включно, у розмірі 289305,28 грн., у зв`язку із затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 в справі №640/1934/20.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №640/1934/20 його позов задоволено частково: скасовано Наказ Генерального прокурора України від 21.12.2019 за №2061ц в частині звільнення позивача із займаної посади; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді з 25.12.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць. Згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 змінено в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в решті рішення залишено без змін. Таким чином, рішеннями судів позивача поновлено на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25.12.2021. Відтак, враховуючи допущення судом першої інстанції судового рішення у справі в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі до негайного виконання, в Офісу Генерального прокурора виник обов`язок виконання судового рішення щодо поновлення позивача на посаді на наступний робочий день після його постановлення, тобто 27.05.2021. Однак, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021, Генеральним прокурором виконано лише 08.02.2022 шляхом видання наказу за №105-ц, а відтак рішення у справі в частині поновлення позивача на публічній службі виконано із затримкою. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №640/1934/20, починаючи з 27.05.2021 по 07.02.2022 включно, в розмірі 289 305,28 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 по справі №640/1934/20 про поновлення на роботі за період з 27.05.2021 по 07.02.2022 у розмірі 289 305 гривень 28 копійок. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2893 гривні 00 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає про те, що висновки суду щодо необґрунтованості затримки виконання судового рішення з 27.05.2021 по 07.02.2022 помилкові.

Вказує, що із відповідною заявою до Офісу Генерального прокурора Вирста В.М. звернувся лише 27.01.2022 (вхідний № 20794-22).

Листом від 09.02.2022 №07/1/1-11980вих-22 йому було надано відповідь, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021, виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.06.2021 у справі №640/1934/20 наказом Генерального прокурора від 08.02.2022 № 105-ц скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2061-ц та поновлено заявника на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

ОСОБА_1 запропоновано прибути до Департаменту кадрової роботи та державної служби (вул. Різницька 13/15, м. Київ) для ознайомлення в установленому порядку із вищезазначеним наказом Генерального прокурора.

Таким чином, Офісом Генерального прокурора рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі виконане повністю з додержанням вимог чинного законодавства.

Позивачем не надано жодних належних доказів, щодо відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення.

З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Офісу Генерального прокурора не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, Офісом Генерального прокурора не допущено порушень прав позивача, а відтак відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату судового засідання шляхом надіслання повістки - повідомлення в його електронний кабінет. Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки про доставку електронного листа, повістка доставлена 22.05.2023 р. 16.46 год.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №640/1934/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії №5 Генеральної прокуратури України; скасовано Наказ Генерального прокурора України від 21.12.2019 за №2061ц в частині звільнення позивача із займаної посади; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді з 25.12.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць. (а.с.21-36).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 змінено в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в решті рішення залишено без змін (а.с.37-47).

Наказом Генерального прокурора від 08.02.2022 за №105ц скасовано наказ Генерального прокурора України від 21.12.2019 №2061ц та поновлено ОСОБА_2 на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді з 25.12.2019 (а.с.55).

Зважаючи на те, що рішення суду від 26.05.2021 у справі №640/1934/20 в частині поновлення на роботі виконано лише 08.02.2022, позивач звернувсяз даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 27.05.2021 по 07.02.2022 включно.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, а позивач був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, тому підлягає стягненню середній заробіток у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення на роботі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною 3 статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Правові положення аналогічного змісту містяться також в статті 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Наведена правова позиція підтверджується також висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18.

Отже, допущене судом до негайного виконання рішення, в тому числі в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25.12.2019, відповідач зобов`язаний виконати незалежно від пред`явлення його позивачем до примусового виконання та набрання таким судовим рішенням законної сили.

Крім цього, вступна та резолютивна частини рішення у справі №640/1934/20 оголошена в судовому засіданні, яке проводилось 26.05.2021 за участю представника Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, у відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення та цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Доказів негайного поновлення позивача на посаді відповідачем не надано.

Апелянт зазначає, що із відповідною заявою до Офісу Генерального прокурора Вирста В.М. звернувся лише 27.01.2022 (вхідний № 20794-22).

З приводу вказаних доводів відповідача суд зазначає, що судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню, яке жодним чином не може залежати від будь-яких обставин, крім непереборних.

Враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019року у справі №802/1183/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

З урахуванням наведеного вірним є висновок суду першої інстанції про те, що покликання відповідача на ненадходження заяви від позивача чи інших виконавчих документів щодо поновлення його на посаді, як на підставу невиконання рішення, є необґрунтованими.

Зазначений висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 червня 2020 року у справі №816/1895/18 та від 10 травня 2019 року у справі №816/1791/17.

Апеляційний суд зазначає, що рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Отже, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Як уже зазначалось вище, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 у справі №640/1934/20 Наказом Генерального прокурора від 08.02.2022 за №105ц поновлено позивача на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

Таким чином, у даній справі вимушений прогул, за який позивач просить стягнути середній заробіток, стосується стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Відтак, порушене право позивача, необхідно відновити у передбачений статтею 236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Щодо розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з дня наступного за днем ухвалення судом рішення про поновлення на роботі 27.05.2021 до дня фактичного виконання цього рішення 07.02.2022.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яку належить стягнути з відповідача, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , пов`язаним з невиконанням рішення суду про його поновлення на роботі, є період з 27.05.2021 по 07.02.2022 (оскільки наказ про поновлення на роботі прийнято 08.02.2022, і саме з цього дня позивачу розпочато нарахування заробітної плати).

Отже, загальна кількість робочих днів у вказаному періоді становить 176.

Згідно довідки Офісу Генерального прокурора від 04.08.2021 за №21-601зп середньоденна заробітна плата позивача, розрахована за останні два повні місяці роботи за посадою на якій його поновлено складає 1643,78 грн.

Відтак, оскільки з дня ухвалення судом рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 до дня його фактичного поновлення минуло 176 робочих дні, то сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка підлягає стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь позивача становить 289 305,28 грн. (з розрахунку: 1643,78 грн. х 176 робочих днів).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що з Офісу Генерального прокурора слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зумовленого затримкою у виконанні рішення суду про поновлення на посаді, за період з 27.05.2021 до 07.02.2022 в розмірі 289 305,28 грн. з утриманням податків та обов`язкових платежів відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат….

…Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника».

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №300/1207/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 07.06.2023