Справа № 440/5610/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Чеснокова А.О.

30 травня 2023 р.Справа № 440/5610/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

30.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) щодо поновлення нарахування та виплати його пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області поновити нарахування та виплату його пенсії з моменту припинення її нарахування та виплати;

- виплатити заборгованість, що утворилась з моменту припинення її нарахування та виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у 2002 році йому призначено пенсію за вислугу років на умовах Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). З вересня 2014 року виплата пенсії відповідачем була припинена, у зв`язку з його переїздом на постійне місце проживання до АР Крим та передачою його пенсійної справи до відповідного територіального органа ПФУ. У зв`язку з поверненням до м. Полтави, він через портал Пенсійного фонду України неодноразово надсилав звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» до відповідача з вимогою поновити виплату пенсії з часу припинення її виплати. Будучи незгодним з наданими на вищевказані звернення відповідями ГУ ПФУ в Полтавській області та вказуючи на протиправну бездіяльність відповідача з приводу вирішення ініційованого питання, він звернувся до суду з цим позовом.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області, як отримувач пенсії на умовах Закону України «По пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки супровідним листом № 5605/03-231 від 21.102014 року відповідно до атестату ГУ ПФУ в Полтавській області про зняття з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання № 4461/03-23/1 від 26.08.2014 року, пенсійна справа № ФН 68315 направлена до ГУ ПФУ в АРК. Позивач особисто до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про поновлення пенсії не звертався.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)) у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано висновком, що для відновлення виплати раніше призначеної пенсії пенсіонеру належить особисто звернутись до органа ПФУ із заявою встановленого зразка та подати оригінали необхідних документів. Натомість позивач звертався до відповідача шляхом направлення своїх електронних звернень через портал ПФУ, що унеможливило встановлення особи заявника, факту неотримання ним пенсії, дати, з якої мало місце припинення виплати пенсії ГУ ПФУ в АР Крим; а також перевірки його документів; відтак зазначені обставини виключили можливість розглянути його заяву по суті ініційованих питань та прийняти рішення про відновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову у повному обсязі.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст.1-1 Закону № 2262-ХІІ).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Частиною 2 ст. 1 Закону України 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20.02.2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року. № 1165 затверджений Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, яким визначено механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - отримувачі). Також визначено, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Судом встановлено, що позивач з 25.04.2012 року зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 95 звор).

До 01.09.2014 року позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області як отримувач пенсії за вислугу років, що призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно запиту ГУ ПФУ в АРК від 01.08.2014 року пенсійну справу ОСОБА_1 направлено до ГУ ПФУ в АРК у зв`язку з його переїздом на постійне проживання в м. Керчь відповідно до атестату ГУ ПФУ в Полтавській області про зняття з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання № 4461/03-23/1 від 26.08.2014 року.

Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтава ради позивачу ОСОБА_1 видана довідка за № 1603-2034 від 14.01.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій визначено, що фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що пенсія внутрішньо переміщеним особам (далі - ВПО) відновлюється та виплачується територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» виплата пенсій, що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв даного банку з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Для відновлення виплати пенсії ВПО слід звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з наступними документами: - заявою про запит пенсійної справи; - довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; - документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний код); - документом, що посвідчує особу пенсіонера (паспорт, пенсійне посвідчення); - заявою про перерахування пенсії на рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України» та двома фотокартками.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України від 14.09.2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 у грудні 2021 року та у 2022 року звертався до відповідача з питання поновлення виплати раніш призначеної пенсії, надавши відповідний пакет документів, однак позитивного рішення з цього приводу відповідачем не прийнято.

Оскільки означені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняє вимоги апеляційної скарги, скасовує судове рішення та приймає нове про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що серед обов`язкових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, встановлених ч. 3 ст. 317 КАС України, відсутня така підстава як дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Відповідно до частини 6 ст. 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою цієї статті установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як убачається із наявних у матеріалах справи документів про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 992, 40 грн , за подання апеляційної скарги - 1488,60 грн. Крім того, позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на проїзд з міста Полтава до міста Харкова, з міста Харкова до міста Полтава для участі у судовому засіданні у суді апеляційної інстанцій, що підтверджується копіями квитків від: 30.05.2023 року на суму 690,04 грн

Відповідно до пункту 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» компенсація в адміністративних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не працює і не має самостійного доходу, має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять.

За наведеного, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача - 992,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору; - 1488, 60 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору; - 690,04 грн у відшкодування витрат пов`язаних з прибуттям до суду; - 116,70 грн компенсації за відрив від звичайних занять.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 : - 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору; - 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору; - 690 (шістсот дев`яносто) гривень 04 копійки у відшкодування витрат пов`язаних з прибуттям до суду; - 116 (сто шістнадцять) гривень 70 копійок компенсації за відрив від звичайних занять.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
У зв`язку з перебуванням судді Мельникової Л.В. на лікарняному з 01.06.2023 року по 09.06.2023 року, ухвала у повному обсязі виготовлена і підписана 09.06.2023 року.