Справа № 520/171/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 травня 2023 року № 520/171/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зінченко А.В.

при секретарі Цикало А.О.

за участі представників сторін:

позивача Євглевського В.О.

відповідачів не прибули

ІІІ - особи - Вахатової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 7 під`їзд, 6 пов.,м. Харків,61022, ) Головного управління Держпраці у Харківській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації Гуляна Ваграма Генриховича (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, код ЄДРПОУ ), третьої особи Державної служби України з питань праці (вул. Десятинна, буд. 14,м. Київ,01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

- зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області звільнити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області у зв`язку із реорганізацією державного органу з підстав пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу»

- зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці, Державну службу України з питань праці прийняти ОСОБА_1 на роботу у Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці на посаду, що є рівнозначною його посаді у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу позивача ОСОБА_1 як Державного службовця 6 рангу категорії «В»

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 12.08.2021 р. № 08-03/479, ОСОБА_1 був призначений на посаду головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області. Крім того, він є Державним службовцем 6 рангу категорії «В», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 його було звільнено з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу». Підставою для звільнення була заява від 29.11.2022 р. про звільнення. Позивач зазначає, що заяву про звільнення за угодою сторін не подавав, в зв`язку з чим така угода досягнута не могла бути.

Наказом Державної служби з питань праці від 17.01.2022 р. № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Харківській області (). Призначити головою Комісії Гуляна Ваграма Генриховича (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 121 від 24.01.2022 р. «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення здійснити письмове персональне попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією всіх працівників Головного управління Держпраці у Харківській області в термін до 31.01.2022 р.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 було утворено Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці.

Позивач зазначає, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» фактично має місце та триває реорганізація, а тому до процедури звільнення повинні застосовуватися норми Закону, які регламентують процедуру звільнення у зв`язку з реорганізацією (пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та запропонування йому рівнозначної посади державної служби у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Держпраці, що відповідає посаді позивача у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу позивача як Державного службовця 6 рангу категорії «В».

Відповідачем Головним управлінням Держпраці у Харківській області подано відзив в якому вони проти позову заперечують та зазначають, що наказом Державної служби з питань праці від 17.01.2022 р. № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Харківській області (). Призначити головою Комісії Гуляна Ваграма Генриховича (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 121 від 24.01.2022 р. «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення здійснити письмове персональне попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією всіх працівників Головного управління Держпраці у Харківській області в термін до 31.01.2022

29.11.2022 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін засобами електронної комунікації відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки перебував за межами м.Харкова у відпустці без збереження заробітної плати.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 його було звільнено з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу».

Відповідач за домовленістю з позивачем надіслав йому на адресу відділення Нової Пошти №2 в м.Трускавець, наказ про звільнення. Позивач вів переписку з телефону, який є його контактним. Трудова книжка позивача знаходилась у нього, в зв`язку з чим запис про звільнення зроблена не була. В подальшому відповідач 2 пропонував зробити запис, але позивач відмовився.

Таким чином позивач був звільнений за його власним бажанням при досягненні згоди з відповідачем, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

Також відповідач звертає увагу, що Постановою КМУ №14 не передбачено правонаступництво територіальних органів, які ліквідуються згідно з п.1, а лише, як зазначено в даній постанові, регіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з п.2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці. ОСОБА_1 ніколи не працював Північно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, в зв`язку з чим його поновлення на роботі там є неможливим.

Відповідачем Південно-східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці подано відзив на адміністративний позов, згідно якого вони просять відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначаючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та не зазначено, яке саме право в такий спосіб суд має встановити.

Згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату подання адміністративного позову Головне Управління Держпраці в Харківській області знаходиться в стані припинення 21.01.2022 року, та рішення про ліквідацію не прийнято. Таким чином у всіх спірних відносинах, що виникають в тому числі по процедурі звільнення працівників Управління, в якості відповідача повинен виступати голова ліквідаційної комісії з ліквідації Головного управління Держпраці в Харківській області Гулян В.Г.

Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці являється новоствореною установою згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і зареєстровано, як юридична особа з 17.10.2022 року (). Оскільки позивач не підпорядковувалася міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці, спірні відносини між позивачем та міжрегіональним управлінням відсутні.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 ОСОБА_1 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу», що передбачено законом, відповідно відсутні будь-які підстави для скасування даного наказу.

3-ю собою Державною службою з питань праці подано відзов (пояснення) в якому вони повністю заперечують проти позовних вимог, зазначаючи, що відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду , а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав та гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п.7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Завданням територіальних органів є реалізація повноважень центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Положення про ці територіальні органи затверджуються відповідними наказами Держпраці згідно Положення про Головне управління Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 року №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 року за №438/26883. Відповідно з зазначеним положенням, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються. Повноваження Управлінь поширюються на територію відповідної області. Так на територію міста Харкова та Харківської області під час виникнення спірних правовідносин поширювалась діяльність Головного Управління Держпраці у Харківської області. Суб`єктом призначення позивача є керівних територіального органу, а саме начальник Управління. У свою чергу, посада Позивача не відноситься до посад, суб`єктом призначення за якими є Держпраці, оскільки позивач підпорядковувся безпосередньо начальнику Головного управління, в зв`язку з чим порушення прав ОСОБА_1 з боку Державної служби з питань праці відсутнє.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав зазначених у її поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 було утворено Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці, яку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 17.10.2022 року ().

Наказом Державної служби з питань праці від 17.01.2022 р. № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління Держпраці у Харківській області ( ). Призначити головою Комісії Гуляна Ваграма Генриховича РНОКПП НОМЕР_2 ). На теперішній час Головне Управління Держпраці в Харківській області знаходиться в стані припинення, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області № 121 від 24.01.2022 р. «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області» було прийняте рішення здійснити письмове персональне попередження про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією всіх працівників Головного управління Держпраці у Харківській області в термін до 31.01.2022 р.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від --.11.2022 р. №08-03/214 ОСОБА_1 головному державному інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області надано відпустку без збереження заробітної плати з 16.11.2022 року по 01.12.2022 року.

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 ОСОБА_1 було звільнено з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу».

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апарату (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну службу" державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

За змістом ч.ч. 7-8 ст. 11 Закону України "Про державну службу" захист права на державну службу, порушені права державного службовця підлягають безумовному поновленню, а перешкоди в реалізації цих прав - усуненню. Заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено перелік підстав припинення державної служби:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно ст. 86 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Аналогічною підставою припинення трудового договору за КЗпП України є волевиявлення його сторін щодо звільнення за угодою (домовленістю) сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).

Частиною 6 статті 43 КЗпП України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідності до статті 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання поперед- ньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. (Постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №344/5357/21 (провадження №61- 5225св22) щодо припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін)

Як визначено п.2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Так, Указом Президента України від 24.04.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено:

1) з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022;

2) з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022;

3) з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 18 травня 2022 року №341/2022;

4) з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022;

5) з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З метою належного регулювання трудових відносин у період дії воєнного стану був прийнятий Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно ст.1 якого цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану.

Згідно ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

У ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до ч.3 ст.29 КЗпП України «ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею».

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для того, щоб електронний документ мав таку ж юридичну силу як і паперовий документ, він має бути складеним з усіма обов`язковими реквізитами та містити електронний підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Оскільки, законодавець не регламентує порядок персонального доведення інформації до працівника, доцільним є застосування аналогії закону в тотожних правовідносинах, виходячи з реалій воєнного стану в Україні.

Так, відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Також, відповідно ч.2 ст.7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Крім того, в тотожних за змістом відносинах, законодавством України передбачено алгоритм доведення до працівників документів та інформації засобами електронного зв`язку. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 затверджено «Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку». Порядок, зокрема, визначає процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома працівника шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, зокрема, на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі. Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

Згідно роз`яснень Національного агентства України з питань державної служби від 16 березня 2022 року щодо можливості і правильності оформлення та надсилання кадрових документів (заяв про надання відпусток, переведення, звільнення тощо) в електронному вигляді або різними засобами телекомунікаційного зв`язку роз`яснено, що кадрові документи (зокрема, заяви про надання відпусток, звільнення тощо) можуть бути складені в будь-якій формі, проте мають містити чітке, однозначне і зрозуміле волевиявлення заявника. Письмові заяви також можуть подаватись в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів. У разі коли і електронні кваліфіковані підписи недоступні, такі заяви можуть бути надані в письмовій формі будь-якими засобами телекомунікаційного зв`язку (електронна пошта, WhatsApp, Telegram тощо) без накладання згаданих підписів.

У такому разі підтвердженням ознайомлення вважатиметься факт обміну відповідними електронними документами між роботодавцем та працівником, однак таке ознайомлення фіксується відповідним протоколом.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2018 у справі №686/21222/16-ц наголошує, що відповідно до норм трудового законодавства електронні листи, які містять прохання конкретної особи про надання відпустки із подальшим звільненням, не вважаються належним підтвердженням такого волевиявлення. За відсутності попередньої згоди сторін трудових правовідносин на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку, такі документи мають подаватись у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу, оскільки направлення заяви засобами електронного зв`язку не дає можливості іншій стороні встановити справжнє волевиявлення заявника.

Таким чином, діюче на 29.11.2022 законодавство України не забороняло роботодавцю та працівнику поряд з традиційним поштовим зв`язком використовувати для персонального повідомлення засоби електронної комунікації.

Проте, суд звертає увагу на те, що такий альтернативний спосіб обмінну кадровими документами, як застосунок Viber не погоджений між сторонами та не оформлений належний чином, зокрема позивачем не подано заяву про направлення йому кадрових документів на застосунок Viber так і з боку відповідача Головного управління Держпраці у Харківській області не направлено жодної пропозиції ОСОБА_1 про можливість направлення їй кадрових документів через засоби телефонного зв`язку.

Як вже зазначалось вище, в тотожних за змістом відносинах, законодавством України передбачено алгоритм доведення до працівників документів та інформації засобами електронного зв`язку. Так, Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042, зокрема, визначає процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома працівника шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, зокрема, на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі. Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

Матеріали справи не містять будь -яких кадрових документів, що знаходяться в особовій справі ОСОБА_1 , в яких зазначені контактні дані останньої, зокрема номер телефону, на який погоджено відправку документообігу. Окрім того, з метою забезпечення організації трудових відносин в умовах воєнного стану, відповідачем не надало суду затвердженого порядку щодо обміну інформацією в умовах воєнного стану. Процедура обміну документами має бути чітко врегульована відповідними актами підприємства, установи, організації. Із наданих представником положень та наказів не міститься будь-яких положень про повідомлення працівників підприємства про скорочення та звільнення їх з посад шляхом електронного зв`язку чи будь-якими месенджерами, в тому числі, такими як застосунок «viber», а також можливість направлення заяв, як-то про звільнення на установлений номер, або поштову адресу.

Суд скептично ставить до наданого у паперовому вигляді скріншоту переписки через месенджер, оскільки такий спосіб обмінну кадровими документами не погоджений між сторонами та не оформлений належний чином, а також не містить доказів волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення.

Електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, обов`язковим реквізитом електронного документа є електронний підпис автора або прирівняний до нього підпис.

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, а також зазначено в Постанові Верховного суду від 19 січня 2022 року справа № 202/2965/21.

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 117-IX) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII (державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець

Відповідно до пунктів 1, 1-1 частини першою статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

За змістом частини першої, частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Зміни до статті 87 Закону України «Про державну службу» внесені згідно із Законами України від 14.01.2020 № 440-IX (набрав чинності 13.02.2020) та від 23.02.2021 № 1285-ІХ (набрав чинності 06.03.2021), якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Законом № 117-IX статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Після внесених Законом № 117-IX змін до статті 87 Закону № 889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).

Додатковим підтвердженням аргументованості застосування законодавства про працю до спірних правовідносин, що виникли у період дії статті 87 Закону № 889-VIII, є наступні зміни до цієї статті, внесені згідно із Законами України від 12.12.2019 № 378-ІХ, який набрав чинності 02.02.2020, від 14.01.2020 № 440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, та від 23.02.2021 № 1285-IX, який набрав чинності 06.03.2020, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

Це є гарантією стабільності, утвердження держави як правової, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 8 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 2003 року № 22-рп/2003).

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи.

Частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України не зазнали змін, та діяли в останній редакції Закону України від 15.12.21.

У постанові від 01.04.2015 (справа №6-40цс15) Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно приписів ст. 49-2 КЗпПУ, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Тобто, ліквідація відноситься до терміну "змін в організації виробництва і праці", що свідчить про поширення на спірні правовідносини положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

З огляду на викладене, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі № 140/90/20 від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі № 826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували до дня звільнення.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14 та від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16.

Разом з цим, слід звернути увагу, що Верховний Суд України у постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 826/11746/16 та від 20 листопада 2019 року у справі № 200/1085/19-а.

Також, слід врахувати правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14. В цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ці позиції підтримані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.12.2018 (справа №826/25887/15), від 17.07.2019 (справа №820/2932/16), від 09.10.2019 (справа №208/3390/16-а), від 24.04.2020 (справа №824/168/19-а) та інші. З огляду на викладене суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачі зобов`язанні були додержуватися встановленого зазначеною редакцією статті 49-2 КЗпП України порядку звільнення працівника.

Статтею 6 Закону № 889-VIII визначено, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

До категорії "Б", зокрема, належать посади керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

До категорії "В" належать інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Приписи ст. 2 Закону № 889-VIII визначають термін «рівнозначна посада» як посаду державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону № 889-VIII, у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 за №1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку, права та обов`язки органів виконавчої влади у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади переходять до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України

Розглядаючи справу № 280/4670/20 Верховний Суд зауважив, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд послався на те, що така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України в постановах від 17.10.2011 (справа № 21-237а11), від 04.03.2014 (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 (справа № 21-108а14), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), від 19.01.2016 (справа № 810/1783/13-а). Така позиція підтримана Верховним Судом, також, у постановах від 12.12.2018 (справа № 826/25887/15), від 17.07.2019 (справа № 820/2932/16) та від 20.04.2022 (справа № 400/2034/21).

Згідно до вимог частини 1 статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

У постанові Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14, як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій територіальних органів Державної служби України з питань праці або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів Державної служби України з питань праці, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган Державної служби України з питань праці, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).

З огляду на викладене та, враховуючи зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 р. N 14 у контексті положень статті 104 Цивільного кодексу України, вбачається, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Головного управління Держпраці у Харківській області як юридичної особи публічного права. До правонаступника - новоствореної особи - Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці, перейшли як функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідних сферах, що виконувалися Головним управлінням Держпраці у Харківській області, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, що припиняється.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Таким чином, у зв`язку із незаконним звільненням позивача, ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді, з якої його звільнено, а саме на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на всі вищевикладені обставини та норми права судом встановлено відсутність законних підстав для звільнення позивача та порушення процедури звільнення позивача з роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, ухвалене органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП).

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області та Північно-Східного міжрегіонального управління Держпраці про скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 р. №08-03/326 про звільнення ОСОБА_1 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ; адреса проживання згідно довідки від 25.11.2016 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області з 30.11.2022 р. за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 ЗУ « Про державну службу».

Поновити ОСОБА_1 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ; адреса проживання згідно довідки від 25.11.2016 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області в особі голови ліквідаційної комісії з ліквідації, звільнити ОСОБА_1 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ; адреса проживання згідно довідки від 25.11.2016 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу нагляду в будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Харківській області у зв`язку із реорганізацією державного органу з підстав пункту 1 частини 1 статті 87 ЗУ «Про державну службу».

Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці (майдан Свободи, б. 5, Держпром, 7 під`їзд, 6 пов., м. Харків, 61022, ) прийняти ОСОБА_1 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ; адреса проживання згідно довідки від 25.11.2016 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на роботу у Північно-Східне міжрегіональне управління Держпраці на посаду, що є рівнозначною його посаді у Головному управлінні Держпраці у Харківській області з урахуванням статусу компетенції та фаху позивача ОСОБА_1 як Державного службовця 6 рангу категорії «В».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлений 09 червня 2023 року.

Суддя Зінченко А.В.