Справа № 640/6453/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6453/22 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року (повний текст складено 02 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фуд Сервіс» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Європа») до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.02.2022 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що зростання капіталу позивача відбулось не внаслідок операцій із засновником, оскільки кошти були отримані раніше і позивач не обліковував ці кошти у якості внеску від замовника, з 17.06.2018 неможливо здійснити внесок без зміни статутного капіталу, а застосована позивачем передбачена договорами ставка 4% річних по отриманим позикам не відповідає ринковій ставці в 7.4%. Також апелянт звертав увагу, що заборгованість позивача по всім договорам позики є довгостроковою.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ним не оспорюється питання необхідності дисконтування сум довгострокової заборгованості за відповідними договорами позики, однак відповідач помилково визначає «теперішню вартість» за методом «справедливої вартості» із застосуванням поточної ринкової ставки процентів по дисконтуванню, натомість згідно з П(С)БО 11 застосуванню підлягає амортизована собівартість. Крім того, теперішня дисконтована вартість та витрати на різницю дисконтування не підлягають відображенню в доходах та витратах, оскільки відповідні операції пов`язані з вкладами та вилученням капіталу власником і не впливають на фінансовий результат підприємства.

Позивач подав до суду заяву, в якій повідомив про зміну найменування юридичної особи ТОВ «Маревен Фуд Європа» на ТОВ «Євро Фуд Сервіс», на підтвердження чого подано виписку з ЄДРПОУ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача в період з 01.09.2021 по 12.10.2021 проведено документальну планову виїзну перевірку позивача із питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.10.2017 по 30.06.2021, за результатами якої складено акт №17578/10-36-07-06 від 21.10.2021 (а.с.16-92 т.1), в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п. 44.1, п. 44.2, п. 44.6 ст. 44, п. п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, статті 1 та 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у результаті чого, зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, у 2017 році на суму 35864887 грн., у 2018 році на суму 35864887 грн., у 2019 році на суму 223822505 грн., у 2020 році на суму 165867438 грн. та у 2021 році на суму 165867438 грн.;

- у порушення вимог пп. "б" п. 200.4, статті 200 та п. 198.5 та ст. 198 ПК України, встановлено: заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 18 декларації) у червні 2019 року на суму 779588 грн. та у серпні 2019 року на суму 490491,00 грн.; завищення бюджетного відшкодування на р/р (рядок 20.2.1 декларації) у червні 2019 року на суму 279969,00 грн.; завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за період з 01.01.2017 по 30.06.2021 року в розмірі 1333153,00 грн.

За наслідками розгляду поданих позивачем заперечень на акт перевірки, рішенням ГУ ДПС у Київській області від 23.11.2021 №18843/12/10-36-07-06 висновки акту перевірки залишено без змін (а.с.100-115 т.1).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.11.2021 (а.с.117-131 т.1):

- №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 165867438,00 грн.;

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку за червень 2019 року у розмірі 279969,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 10 % - 27996,00 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1397086,90 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 1270079,00 грн та за штрафними санкціями - 127007,90 грн;

- №, яким зменшено від`ємне значення суми ПДВ на 1333153,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку та рішенням ДПС України від 03.02.2022 №2078/6/999-00-06-01-01-06 скаргу задоволено частково скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.11.2021 № , № , № в частині збільшення податкових зобов`язань з ПДВ та у відповідній частині застосовані штрафні санкції, на загальну суму 2882900,00 грн, а податкове повідомлення-рішення від 26.11.2021 № скасовано в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 35864887,00 грн. В іншій частині податкові повідомлення-рішення залишено без змін (а.с.133-164 т.1).

На підставі вказаного рішення ДПС України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.02.2022 № форми «П», яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 130002551,00 грн (а.с.169-170 т.1).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач відображав операції за договорами позики відповідно до П(С)БО, а зміни у власному капіталі, які є наслідком операцій з власниками, не призводять до змін у доходах, витратах, прибутках та збитках підприємства, тому, дисконт за довгостроковою позикою від власника повинен визнаватися у власному капіталі, а не в доходах і відповідно ні фінансового результату, ні податку на прибуток не збільшує.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

При складенні фінансової звітності платникам податків доцільно приділяти особливу увагу питанню правильності бухгалтерського обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, адже помилки при відображенні фінансового доходу або витрат від дисконтування довгострокової кредиторської/дебіторської заборгованості в момент її виникнення та здійснення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу можуть призвести до неправильного відображення об`єкта оподаткування, тому як базис до визначення правильності висновків судів попередніх інстанцій слід уважно проаналізувати, як саме врегульоване це питання на рівні національних стандартів бухгалтерського обліку.

Як вбачається з акту перевірки позивача та рішення ДПС України про результати розгляду скарги, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення були висновки контролюючого органу, що на порушення положень вимог податкового законодавства та Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, позивачем невірно проведено дисконтування по довгостроковим зобов`язанням за договорами позики та невірно її відображено в податковій та бухгалтерській звітності у розділах «доходи» та «витрати», що призвело до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток на 130002551,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (позичальник) та Блевітт Лімітед (позикодавець) укладено договори позики (а.с.192 т.1 - 196 т.2):

- № BMU-03 від 26.11.2010 на суму позики 3000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-04 від 22.12.2010 на суму позики 4000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-05 від 15.02.2011 на суму позики 6000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-06 від 06.06.2011 на суму позики 10000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2023, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-07 від 01.02.2012 на суму позики 3000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-08 від 20.04.2012 на суму позики 3000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2023, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № BMU-09 від 10.08.2013 на суму позики 2500000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2023, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № 10 від 23.11.2015 на суму позики 1500000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2023, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № 11 від 08.06.2016 на суму позики 1500000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № 12 від 27.12.2016 на суму позики 4500000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2019, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № 13 від 05.05.2018 на суму позики 3000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних;

- № 14 від 01.08.2018 на суму позики 1000000,00 доларів США, з урахуванням додаткових угод строк погашення позики становить 31.12.2021, відсоток за користування позики складає 4% річних.

Додатковими угодами від 12.04.2019 до вказаних договорів позики замінено сторону позикодавця з Блевітт Лімітед на Марвен Фуд Холдінгз Лімітед.

Станом на період перевірки відповідні зобов`язання не були погашені.

Наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності.

Пунктом 4 наведених П(С)БО 11 визначено, що довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями; поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Згідно з п.7, 9-11 П(С)БО 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.

Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Таким чином, короткострокові кредитні операції слід відображати на дату балансу за номінальною вартістю. В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Методологія формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності визначені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові Інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року №559 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2001 року за №1050/6241 (далі - П(С)БО 13), згідно з п.4 яких, фінансовий актив - це:

а) грошові кошти та їх еквіваленти;

б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства;

в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах;

г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:

а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;

б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Пункт 6 П(С)БО 13 визначає, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13, фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

30.1 дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

30.2 фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

30.3 фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

30.4 фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Пунктом 31 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Фінансові зобов`язання, призначені для перепродажу, і фінансові зобов`язання за похідними фінансовими інструментами (крім зобов`язання за похідним фінансовим інструментом, яке має бути погашеним шляхом передачі пов`язаного з ним інструмента власного капіталу) на кожну наступну після визнання дату балансу оцінюються за справедливою вартістю.

Зобов`язання за похідним фінансовим інструментом, яке має бути погашене шляхом передачі пов`язаного з ним інструмента власного капіталу, справедливу вартість якого на кожну наступну після визнання дату балансу не можна достовірно визначити, оцінюється за собівартістю.

Таким чином, положення П(С)БО 13 визначають три способи визначення вартості фінансових зобов`язань: амортизована собівартість, справедлива вартість та собівартість.

Справедлива вартість застосовується при оцінці фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і фінансових зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Визначення поняття «справедлива вартість» наведене у Положенні (стандарту) бухгалтерського обліку 19 «Об`єднання підприємств», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 23.07.1999 № 499/3792 (далі - П(С)БО 19 «Об`єднання підприємств»).

Зокрема, відповідно до п. 4 П(С)БО 19 «Об`єднання підприємств», справедлива вартість - сума, за якою може бути здійснений обмін активу, або оплата зобов`язання в результаті операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.

Відповідно до додатку до П(С)БО 19 «Об`єднання підприємств», справедлива вартість довгострокових зобов`язань дорівнює теперішній (дисконтованій) сумі, яка має виплачуватися при погашенні заборгованості, визначеної за відповідними поточними ставками.

Таким чином, фінансові інструменти (в тому числі фінансові зобов`язання) первісно оцінюються не за справедливою вартістю, а за їх фактичною вартістю.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не надано відповідних доказів, що фінансові зобов`язання позивача перед фірмою нерезидентом - Маревен Фуд Холдінгз Лімітед належать до фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, або зобов`язань за похідними фінансовими інструментами, що виключає можливість поширення на них оцінки на кожну наступну після визнання дату балансу за справедливою вартістю, що передбачено в абз.1, 3 п.31, п.32 П(С)БО 13.

Наведене свідчить про безпідставне застосування відповідачем методу справедливої вартості фінансових зобов`язань позивача із застосуванням середньої річної облікової ставки рефінансування НБУ, замість річної ставки, визначеної договорами позики (з урахуванням додаткових угод до них) на рівні 4%.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про неналежний розрахунок контролюючим органом вартості фінансових інвестиції в частині вартості кредиторської заборгованості позивача перед фірмою нерезидентом Маревен Фуд Холдінгз Лімітед, що призвело до невірного висновку в частині визначення розміру заниження суми доходів за відповідний період.

Разом з тим, наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», відповідно до п.3 якого:

витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками);

доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 219 (далі - П(С)БО 15 «Доходи»), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Отже, не підлягає включенню до доходів (витрат) товариства збільшення (зменшення) його активів, у випадку зростання (зменшення) капіталу за рахунок внесків (вилучення) капіталу учасником підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що єдиним засновником, учасником і власником товариства позивача є Маревен Фуд Холдінгз Лімітед, що підтверджується, зокрема, відомостями з ЄДРПОУ, а також відображено у примітках до фінансової звітності позивача за 2019 та 2020 роки (а.с.223 т.2, 23 т.3), в яких зазначено, що учасником позивача є Маревен Фуд Холдінгз Лімітед, яка зареєстрована в Республіці Кіпр, частка якої складає 100%.

Таким чином, оскільки відповідні договори позики з 12.04.2019 вважаються укладеними з Маревен Фуд Холдінгз Лімітед, яке є єдиним учасником та власником позивача, операції з дисконтування зобов`язань за договорами позики, а також збільшення та зменшення активів позивача (капіталу товариства) за операціями, що мали місце з таким власником не підлягають відображенню у фінансовій звітності у складі доходів або витрат товариства, позаяк, фактично відповідні змини капіталу відбулись на підставі внесків власника.

З наведеного колегія суддів доходить висновку щодо безпідставності тверджень відповідача, що позивачем по вказаним договорам позики було занижено показник доходів у розмірі 187957617,70 грн та занижено показник витрат на загальну суму 57955067,09 грн, що призвело до необґрунтованих висновків контролюючого органу про заниження позивачем об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 130002551,00 грн.

Також, висновок щодо документального не підтвердження висновків акту перевірки позивача від 21.10.2021 №7578/10-36-07-06 про заниження ним від`ємного значення об`єкта оподаткування на прибуток при оцінці довгострокових зобов`язань перед фірмою-нерезидентом Маревен Фуд Холдінгз Лімітед за договорами позики викладений у експертному висновку №1041/63301 за результатами судово-економічної експертизи від 18.05.2022 (а.с.110-168 т.3).

У вказаному експертному висновку також підтверджено порушення контролюючим органом методології оцінки фінансових інструментів (зобов`язань) та відсутність підстав для віднесення зростання та зменшення капіталу позивача за рахунок внесків власника до доходів і витрат товариства та відображення таких змін у фінансовій та податковій звітності.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зміни у власному капіталі, які є наслідком операцій з власниками, не призводять до змін у доходах, витратах, прибутках та збитках підприємства, а тому твердження контролюючого органу про заниження позивачем показники доходів за такими договорами у розмірі 187957617,70 грн і заниження показник по ним витрат на загальну суму 57955067,09 грн є безпідставними, внаслідок чого спірне податкове повідомлення рішення, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 130002551,00 грн не можу бути визнане обґрунтованим та правомірним і підлягає скасуванню.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма