Справа № 420/27509/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/27509/21

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представників апелянта/позивача - Губської Х.Ю., апелянта/відповідача - Клочко Н.А. та Федоровського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року (суддя Юхтенко Л.Р., м. Одеса, повний текст рішення складений 28.03.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду із позовом до ГУ ДСНС в Одеській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 21.08.2022 року, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС в Одеській області №723 від 31.12.2021 року про накладення на начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДСНС в Одеській області полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС в Одеській області №724 від 31.12.2021 року про накладення на начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДСНС в Одеській області полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідальність.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 березня 2023 року адміністративний позов задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДСНС в Одеській області №724 від 31.12.2021 року "Про покарання" про накладення на начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДСНС в Одеській області полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідальність.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

16 березня 2023 року представниця позивача звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, яким стягнути з ГУ ДСНС України в Одеській області на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

21 березня 2023 року від відповідача надійшли заперечення на заяву про винесення додаткового рішення.

28 березня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення, яким стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

На думку апелянта, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, представників апелянта/позивача - Губської Х.Ю., апелянта/відповідача - Клочко Н.А. та Федоровського В.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Питання, пов`язані з прийняттям судами додаткових рішень врегульовано статтею 252 КАС України, відповідно до частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналізуючи положення наведеної статті дає підстави для висновку, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє у визначених законом випадках виправляти помилки, спричинені недотриманням судом відповідного обов`язку, зокрема, у разі, коли суд відповідної інстанції повинен був вирішити питання розподілу судових витрат і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частини третя статті 139 КАС України).

Частиною першої статті 132 КАС України унормовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.12.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 13.05.2021 у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що: "Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України лише за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №640/15803/19, від 28.10.2021 у справі №160/15983/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа №815/1479/18), від 15.07.2020 (справа №640/10548/19), від 21.01.2021 (справа №280/2635/20).

Така ж правова позиція була викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19), де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як слідує із матеріалів справи, відповідач надав заперечення на заяву про стягнення судових витрат, яка мотивована пропуском строку подання доказів на підтвердження судових витрат. Будь-яких обґрунтувань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу із посиланням на неспівмірність та нерозумності такого розміру заперечення відповідача не місить. Окрему письмову заяву з цього питання відповідач суду не подавав.

Водночас, із заяви про ухвалення додаткового рішення, що була подана до суду першої інстанції, вбачається, що представник позивача просить стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

У постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2023 року суду першої інстанції були надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн., а саме копії: Договору про надання правової допомоги №373 від 05.05.2021; Додаткової угоди №1 від 27.12.2022; Рахунку-фактури №28; Квитанцій до платіжних інструкцій №0.0..1 від 15.03.2023 року на суму 5 000,00 грн та №0.0..1 від 10.01.2023 року на суму 5 000,00 грн.

Питання розподілу судових витрат згідно договору про надання правової допомоги, де сума гонорару адвоката встановлена сторонами у фіксованому розмірі було предметом дослідження Верховного Суду, зокрема у постановах від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 31.01.2022 у справі №185/5421/21, де Суд зазначив про таке.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

У цій справі 5 травня 2021 року між Адвокатським об`єднанням "Губський та партнери" та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правової допомоги №373. Для надання правової допомоги АО призначило адвоката Губську Х.Ю., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ОД №004194, видане Радою адвокатів Одеської обл. від 17.06.2020.

Згідно з пунктом 4 Договору №373 на визначення розміру гонорару впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього Договору або на підставі рахунку, наданого АО.

Додатковою угодою №1 від 27.12.2022 сторони погодили, що гонорар АО за надання правової допомоги Клієнту у Одеському окружному адміністративному судді у справі №420/27509/21 визначається у фіксованому розмірі та складає 10 000 грн.

Копіями квитанції №0.0..1 від 10.01.2023 та №0.0..1 від 15.03.2023 (призначення платежу: надання правової допомоги за договором 373 від 05.05.2021) підтверджено сплату ОСОБА_2 10 000 грн.

Оцінюючи справу №420/27509/21 за критеріями щодо складності, Одеський окружної адміністративний суд ухвалою від 4 січня 2022 року дійшов висновку про доцільність розгляду справи за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання.

Судовий розгляд справи №420/27509/21 у суді першої інстанції тривав більше одного року.

Факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції підтверджується матеріалами справи, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: заява про зміну предмету позову, письмові пояснення щодо сутності та порушення порядку проведення внутрішнього аудиту, письмові пояснення щодо службового розслідування, письмові пояснення по суту спор, всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень статті 94 КАС України та представник позивача, адвокат Губська Х.Ю. була присутня у засідання суду першої інстанції 15.08.2022, 08.09.2022, 20.09.2022, 27.10.2022, 09.11.2022, 28.11.2022 (засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги) та 24.01.2023.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 у справі №910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу, у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

У цій постанові Верховний Суд указував, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

У постанові Верховного суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15 зазначено, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість, саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

При цьому, колегія суддів повторно звертає увагу, що письмових клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням неспівмірності та нерозумності такого розміру, як то визначено статтею 134 КАС України, представник відповідача до суду не надав.

Своєю чергою представницею позивача витрати на правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, належним чином обґрунтовані та підтверджені.

Ураховуючи наведене слід дійти висновку, що заявлений представниками позивача розмір витрат на правничу допомогу є реальним та підтвердженим належними доказами. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, є необхідним для розгляду цієї справи, а заявлений до відшкодування розмір витрат відповідає критерію розумності та співмірності із її складністю.

При цьому, в оскарженому додаткову рішенні судом першої інстанції не наведено обґрунтованих мотивів, з яких міркувань суд виходив, зменшуючи у двічі розмір витрат на професійну правничу допомогу, які фактично понесені позивачем. Суд застосував загальні фрази, без оцінки конкретних обставин справи, не надав достатні та чіткі пояснення, чому необхідно зменшити витрати на оплату послуг адвоката, а також не зазначив, які з вимог, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України, не були дотримані при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Посилання же суду першої інстанції на відсутності детального опису робіт колегія суддів вважає помилковим, адже за правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. в даній справі є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а зменшення судом першої інстанції розміру судових витрат позивача на отримання правничої допомоги з 5 000 грн. (з урахуванням пропорції до розміру задоволених позовних вимог) до 2 500 грн. є необґрунтованим, без належних на то підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення в частині розміру судових витрат позивача на отримання правничої допомоги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про стягнення на користь позивача понесених у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу адвоката.

При визначені розміру допомоги колегія суддів також враховує, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2023 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 скасовано, та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 у відповідній частині задоволено. При цьому, нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції здійснено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне стягнути у цьому судовому рішенні з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі, що була заявлена у суді першої інстанції (10 000 грн.).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 252, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року - скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 9 червня 2023 року.