Справа № 260/4018/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 червня 2023 року

м. Київ

справа № 260/4018/22

адміністративне провадження № К/990/19227/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказів, зобов`язання нарахувати і виплатити додаткову винагороду, одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані відпустки, недоплачену частину грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (далі - відповідач, ТУ ДБР у м.Мелітополі), з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати з 28.02.2022 по 08.08.2022 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн на місяць, яка передбачена постановою КМ України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням індексації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України №159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 28.02.2022 по 08.08.2022 додаткову винагороду у розмірі 30000 грн на місяць, яка передбачена постановою КМ України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням індексації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України №159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати з 28.02.2022 по 08.08.2022 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбаченої частинами першою та шостою статті 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 28.02.2022 по 08.08.2022 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, передбачену частинами першою та шостою статті 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні позивачу нарахування та виплати передбаченої Законом України № 504/96-ВР від 15.11.1996 «Про відпустки» та Законом України № 2136-IX від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» грошової компенсації за 10 календарних днів додаткові відпустки за 2021 рік та 10 календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік, як працівнику, який має дітей, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України № 159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу передбачену вказаними Законами грошову компенсацію за 10 календарних днів додаткові відпустки за 2021 рік та 10 календарних днів додаткової відпустки за 2022 рік, як працівнику, який має дітей, з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постанови КМ України №159 від 21.02.2001 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошового забезпечення з 02.04.2022 по 24.07.2022 відповідно до пункту 4 частини II наказу ДБР № 516 від 21.09.2020 «Про затвердження Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати» в сумі 69627 грн 47 коп;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 02.04.2022 по 24.07.2022 відповідно до пункту 4 частини II наказу ДБР № 516 від 21.09.2020 «Про затвердження Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати» в сумі 69627 грн 47 коп;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті підвищеної на 50 відсотків заробітної плати позивача за період з 24.02.2022 по 08.08.2022 у відповідності до частини першої постанови КМ України № 708 від 05.09.2018 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищену на 50 відсотків заробітну плату за період з 24.02.2022 по 08.08.2022 у відповідності до частини першої постанови КМ України № 708 від 05.09.2018 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення»;

- визнати протиправними та скасувати накази відповідача №21 ОС/ДСК та №22 ОС/ДСК від 01.04.2022, що стосуються начальника Третього оперативного відділу (з дислокацією у м.Херсон) ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача скасувати вищевказані накази.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, яка полягає у незабезпеченні своєчасного і належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06.08.2022 в частині виплати йому при звільненні з Державного бюро розслідувань компенсації додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за 2021-2022 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язано ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.08.2022 в частині виплати йому при звільненні з Державного бюро розслідувань компенсації додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за 2021-2022 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, з врахуванням висновків цього судового рішення та із інформуванням в установленому порядку про результати його розгляду;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29 травня 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі заявник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо:

- частин першої, шостої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 19 Закону України «Про державне бюро розслідувань»; статей 1, 11, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо нарахування особа рядового та начальницького складу ДБР матеріальної допомоги, що передбачена частинами першою, шостою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та взагалі розповсюдження дії цього закону на осіб рядового та начальницького складу ДБР;

- статей 19, 24 Закону України «Про відпустки», частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з зв`язку з статтею 116 Кодексу законів про працю України: а) щодо обов`язку ДБР виплатити особі рядового чи начальницького складу ДБР у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у випадку відсутності в особовій справі документів, що підтверджують право на таку відпустку; б) щодо зобов`язання ДБР витребувати у працівника документи, необхідні для здійснення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки; в) щодо зобов`язання ДБР після звільнення та здійснення остаточного розрахунку нарахувати та виплатити за заявою працівника грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, підстави необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте заявником не указано як суд апеляційної інстанції застосував указані норми, у чому полягає неправильне застосування конкретної норми права та який висновок щодо її застосування необхідно сформувати Верховним Судом.

Посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №260/4018/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська