Справа № 380/8338/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8338/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державна казначейська служба України про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Офісу Генерального прокурора , місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, в якому позивач просить суд:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10.06.2022 по 30.03.2023 в сумі 357445,20грн.

Ухвалою від 24.04.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, а також залучив до участі у розгляді справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державну казначейську службу України.

Ухвалою від 07.06.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №1.380.2019.007038, яке набрало законної сили, поновлено позивача на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України. Вказане рішення суду відповідач виконав лише 30.03.2023, шляхом прийняття наказу №423ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді. У зв`язку з цим, у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Звертає увагу, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 380/9462/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022, стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 10.06.2020 по 10.06.2021, а рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 у справі №380/8582/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023, стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 11.06.2021 до 10.06.2022. У межах цього спору просить суд стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10.06.2022 по 30.03.2023 в сумі 357445,20грн.

12.05.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення коштів на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити причини несвоєчасного виконання судового рішення. Вважає, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. Відповідач стверджує, що позивач із заявою про добровільне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.007038 до відповідача не звертався, як і не скорився правом на звернення до органів виконавчої служби. Крім того, зазначає, що 02.09.2022, 11.11.2022 та 25.01.2023 відповідач направляв на поштову адресу позивача листи із прохання з`явитися до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання про працевлаштування. Проте, такі повернуті, у зв`язку з відсутністю адресата та за завершення терміну зберігання. Відтак, затримка у виконанні судового рішення зумовлена ігноруванням позивачем викликів відповідача для вирішення питання про працевлаштування. Відтак вважає, що відсутні підстави для виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі. Крім того вказав, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.007038 за період з 11.06.2022 по 29.03.2023 становить 354040,96 грн (1702,12 грн х 208 робочих днів), оскільки в розрахунковий період не включається 30.03.2023 (день видачі наказу про поновлення позивача на посаді).

16.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №813/1017/16; від 31 березня 2020 року у справі №819/991/18, згідно з якою поновлюючи судовим рішенням особу на посаду, суд накладає обов`язок на роботодавця виконати таке рішення без жодних умов чи дій зі сторони працівника. Вважає, що посилання відповідача на норми статей 21, 24 КЗпП України як на підставу необхідності подання заяви для поновлення на роботі є безпідставною. Наведені норми регулюють правовідносини щодо укладення трудового договору при прийомі на роботу чи переведенні. Ці норми права не регулюють порядку поновлення на роботі на підставі судового рішення.

Позивач вважає, що виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання роботодавцем чи уповноваженим ним органом відповідного наказу. Запрошення чи будь-які інші дії не свідчать про виконання судового рішення про поновлення на роботі. Доводи відповідача про «вжиття заходів на виконання рішення суду», про які описано у відзиві, не свідчать про виконання судового рішення. Більше того, місце проживання, електронна адреса та номер телефону позивача вказано у всіх його заявах до суду, починаючи від справи про поновлення на роботі, і ці дані не змінювались. Жодних листів за адресою фактичного проживання позивач не отримував.

Зазначає, що виконанням рішення суду про поновлення на роботі є видання роботодавцем відповідного наказу та фактичний допуск до роботи. Відповідач надіслав позивачу лист від 30.03.2023 № 07/1-546вих-23 про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.007038, а також з пропозицією прибути до Департаменту кадрової роботи та державної служби для ознайомлення з наказом Генерального прокурора від 30.03.2023 №423ц. У листі не зазначено дати, коли позивач має приступити до роботи і де саме (в м. Львові як до звільнення, чи в м. Києві). Лист надійшов на електронну адресу позивача без долучення копії наказу. Відтак, позивач вважає, що 30.03.2023 підлягає включенню до розрахункового періоду.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України №1621ц від 19.11.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 22.11.2019. Підставою зазначено рішення кадрової комісії № 2. Вказані обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038, яке набрало законної сили 02.12.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 1621ц від 19.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області); поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019; зобов`язано Офіс Генерального прокурора зробити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.11.2019 по 10.06.2020; вирішено рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.007038 залишено без змін.

Наказом Генерального прокурора від 30.03.2023 №423ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) з 23.11.2019.

Позивач вважає, що у нього виникло право на компенсацію середнього грошового забезпечення за час виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10.06.2022 по 30.03.2023 в сумі 357445,20грн, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18 та від 14.01.2021 у справі № 9901/584/19).

Зважаючи на викладене, суд зазначає про релевантність до спірних правовідносин приписів трудового законодавства з огляду на їх субсидіарний характер.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою згаданої статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як визначено частиною другою статті 65 Закону України "Про виконавче провадження", рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору є стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Вказане зумовлює висновок про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.

Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 у справі № 280/360/19 зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Суд встановив, що позивач поновлений на роботі на підставі рішення суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, рішення суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 фактично виконано відповідачем лише 30.03.2023, згідно з наказом Генерального прокурора від 30.03.2023 №423ц, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) з 23.11.2019.

При цьому рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 380/9462/21, яке набрало законної сили 09.02.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задоволено частково: стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.06.2020 по 10.06.2021 на суму 427232 (чотириста двадцять сім тисяч двісті тридцять дві) грн 12 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 у справі №380/8582/22, яке набрало законної сили 17.01.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задоволено частково: стягнуто з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за період затримки виконання рішення суду у справі №1.380.2019.007038 в сумі 430636 (чотириста тридцять тисяч шістсот тридцять шість)грн 36коп на користь ОСОБА_1 .

Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо несвоєчасного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019.

При цьому, доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, а також обставин, встановлених рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 380/9462/21, від 28.10.2022 у справі №380/8582/22, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Суд зазначає, що поновлюючи судовим рішенням особу на посаду, суд накладає обов`язок на роботодавця виконати таке рішення без жодних умов чи дій зі сторони працівника. А відтак, посилання на норми статей 21, 24 КЗпП України як на підставу необхідності подання заяви для поновлення на роботі є безпідставними. Наведені норми регулюють правовідносини щодо укладення трудового договору при прийомі на роботу чи переведенні. Згадані норми права не регулюють порядку поновлення на роботі на підставі судового рішення.

Вказана позиція суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №813/1017/16; від 31 березня 2020 року у справі №819/991/18.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постановах від 27.11.2019 року у справі №802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі №280/360/19 щодо обчислення періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі, з урахуванням рішень Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 380/9462/21, від 28.10.2022 у справі №380/8582/22, та з урахуванням факту невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, суд констатує, що на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 11.06.2022 до 29.03.2023.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо невключення до розрахункового періоду дати 10.06.2022, оскільки цей день охоплюється рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 у справі №380/8582/22. Також суд враховує, що датою поновлення позивача на посаді слід вважати 30.03.2023 (день видання наказу Генерального прокурора від 30.03.2023 №423ц), а відтак, такий теж не включається до розрахункового періоду.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд враховує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1702,12 грн. Вказані обставини встановлені Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021, яке набрало законної сили 09.02.2022.

За наведених обставин обчислення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 11.06.2022 до 29.03.2023 (208 робочих дні) належить проводити, виходячи із середньомісячної заробітної плати 1702,12 грн.

Як наслідок, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду загалом у розмірі 354040,96 грн (208 х 1702,12 грн).

Відповідно до частини другої статті 19 та частини 3 статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним позовних вимогам у розмірі 3540,40грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора , місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення суду у справі №1.380.2019.007038 за період з 11.06.2022 до 29.03.2023 у розмірі 354040 (триста п`ятдесят чотири тисячі сорок) грн 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора , місцезнаходження: 01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 3540 (три тисячі п`ятсот сорок) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик