Справа № 140/3406/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3406/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Новак Л. О.,

представника позивача Цимбали І. З.,

представника відповідача Грицишиної І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №64-а від 30.01.2023 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на посаді начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала на службі у територіальних органах Державної податкової служби у Волинській області. Згідно з наказом ГУ ДПС у Волинській області від 12.07.2022 №143-о ОСОБА_1 переведено на посаду начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 30.01.2023 №64-о державну службу припинено та звільнено ОСОБА_1 із займаної посади згідно з частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що порушує її права та суперечить нормам чинного законодавства України.

Вказує, що така підстава для звільнення як нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності застосовується не імперативно, а на розсуд роботодавця, з огляду на необхідність забезпечення нормальної роботи підприємства/установи/організації з врахуванням виробничої необхідності заміщення відсутньої особи.

Крім того, зауважує, що з огляду на завершення тимчасової непрацездатності 27.01.2023, позивач 30.01.2023 приступила до роботи, однак цього ж дня ГУ ДПС у Волинській області повідомлено про її звільнення на підставі частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу». Тобто, звільнення ОСОБА_1 було проведено після того, як вона приступила до роботи. При цьому, на думку позивачки, жодного обгрунтування існування службової необхідності у її заміщенні, як підстави звільнення особи внаслідок її відсутності, у оскаржуваному наказі не надано.

Також вказує, що з доповідної записки в. о. начальника управління персоналу від 27.01.2023 №24/03-20-11-01-04 вбачається, що сумарно позивачка була відсутня 153 календарні дні. При цьому, 150-ий календарний день відсутності припадав на 24.01.2023. Проте, станом на 24.01.2023 відповідачем жодного наказу про звільнення з посади на підставі частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу» винесено не було.

Крім того, позивач звертає увагу на відсутність погодження її звільнення від ДПС України, що вказує на порушення процедури її звільнення.

Посилаючись на те, що у відповідача не було законних підстав для припинення державної служби з підстав, визначених частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 просить задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній адміністративній справі на 14:30 12.04.2023, яке в подальшому за клопотанням представника позивача відкладено на 14:30 год 27.04.2023.

У відзиві на позов ГУ ДПС у Волинській області позовні вимоги заперечив та у задоволенні позову просив відмовити.

В обґрунтування своєї позиції вказав, що ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу» на підставі листків тимчасової непрацездатності, табелів обліку використання робочого часу працівників управління податкового аудиту та доповідної записки від 27.01.2023 №24/03-20-11-01-04.

Зазначає, що згідно частини другої статті 87 Закону №889 підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути не з`явлення державного службовця на службі протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Застосування зазначеної норми передбачає наявність установленого факту нез`явлення державного службовця на службі протягом проміжку часу, визначеного законом, а саме. 1) протягом більш як 120 календарних днів підряд, чи 2) більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Реалізація частини другої статті 87 Закону №889 пов`язана, передусім з можливістю замінити працівника, який тривалий час перебуває на лікарняному, з метою недопущення порушення виконання функцій такого органу.

Вказує, що протягом тривалого часу, а саме з 09.08.2022 по 27.01.2023 позивач перебувала на лікарняному, загальний період якого становив 153 календарні дні.

ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління податкового 12.07.2022 відповідно до наказу ГУ ДПС від 12 07 2022 №142-о. Отже, датою початку перебігу строку для застосування частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу» є 12.07.2022.

Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на те, що звільнення відбулося після фактичного виходу службу та те, що застосування частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» можливе тільки у разі перебування державного службовця в стані тимчасової непрацездатності спростовується тим, що норми Закону №889 не містять застереження такого застосування у разі виходу працівника на роботу. Норми Закону в даному випадку вказують на правомірність припинення державної служби позивача після його виходу на роботу, оскільки для цього була передбачена Законом підстава - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (постанова Верховного Суду від 02.04.2020 №807/2036/17).

З приводу тверджень позивача про те, що ГУ ДПС вирішило її звільнити з посади в межах процедури застосування дисциплінарного стягнення шляхом видання оскаржуваного наказу про звільнення вже звільненої особи, то відповідач зауважує, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 у справі №140/7249/22 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС від 24.10.2022 №2-ДС «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з державної служби» суб`єктом призначення прийнято рішення про зупинення дії наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24 10 2022 №451-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » із змінами, до набрання законної сили рішенням суду від 05.01 2023 у справі №140/7249/22. Таким чином, на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 №140/7249/22 наказом ГУ ДПС у Волинській області від 27 01 2023 №63-о було зупинено дію наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24.10.2022 №451-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами) до вирішення справи №140/7249/22 в апеляційному порядку та набрання рішенням законної сили. Тому, на момент прийняття оскаржуваною наказу дія наказу ГУ ДПС у Волинській області від 24.10.2022 №451-о зі змінами була зупинена. Крім того, відповідач вказує, що у зв`язку із набранням законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/7249/22 (постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03 2023) наказом ГУ ДПС у Волинській області від 14.03.2023 №1-дс скасовано наказ ГУ ДПС у Волинській області від 24.10 2022 №2-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби». Враховуючи, що наказ від 24.10.2022 №2-дс слугував підставою для винесення наказу від 24.10.2022 №451-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », то з метою виконання рішення суду, наказом ГУ ДПС у Волинській області від 14 03 2023 №135-о було скасовано наказ від 24 10 2022 №451-о зі змінами.

З приводу аргументів позивача про відсутність погодження ДПС України на звільнення ОСОБА_1 , відповідач повідомляє, що ГУ ДПС у Волинській області, керуючись вимогами пункту 5.4 розділу 5 Порядку призначення, переведення на посади, покладення виконання обов`язків за посадами та звільнення з посад Номенклатури керівника територіального органу ДПС, затвердженого наказом ДПС від 14.122020 №720 «Про затвердження Порядку призначення, переведення на посади, покладення виконання обов`язків за посадами та звільнення з посад Номенклатури керівника територіального органу ДПС» скеровано до ДПС України лист від 30 01 2023 №446/8/03-20-11-01-08 щодо погодження звільнення ОСОБА_1 - начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області із займаної посади у зв`язку з її нез`явленням на службу протягом як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, на підставі частини другої статті 87 Закону «Про державну службу», ДПС України листом віл 31.01.2023 №2213/7/99-07-03-01-07 повідомило, що заперечує щодо звільнення ОСОБА_1 з підстав, наведених у листі ГУ ДПС у Волинській області.

З наведених вище мотивів та підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалами суду від 27.04.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год 11 травня 2023.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Лозовського О.А. (номер ЛН 7745090-1 від 08.05.2023) розгляд справи відкладено на 15:00 30.05.2023.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві, посилався на необґрунтованість доводів відповідача та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача підтримав обгрунтування заперечень на позов, викладених у відзив, а також вказав, що частина друга статті 87 Закону України «Про державну службу» не містить інших умов для її застосування окрім як наявність установленого факту нез`явлення державного службовця на службу протягом проміжку часу, визначеного законом, а саме: 1) протягом більш як 120 календарних днів підряд; чи 2) більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання. Позивача із займаної посади було звільнено в перший робочий день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності.

Також відповідач вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на її «подвійне» звільнення на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області №451-о від 24.10.2022 , оскільки останній не був реалізований.

Крім того, представник відповідача зауважує, що норми Закону України «Про державну службу» не містять будь-яких застережень щодо погодження звільнення державного службовця із займаної посади, а внутрішні розпорядчі документи не є нормативно-правовими актами та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного наказу. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 24.12.2020 ОСОБА_1 згідно наказу №1491-о від 23.12.2020 призначено на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Волинській області, у порядку переведення з Головного управління ДПС у Волинській області.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 12.07.2022 №143-о переведено ОСОБА_1 заступника ГУ ДПС у Волинській області на посаду начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області з 12.07.2022.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 30.01.2023 №64-о державну службу припинено та звільнено ОСОБА_1 із займаної посади згідно з частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Як підставу звільнення у даному наказі зазначено листки тимчасової непрацездатності №4265211-1, №4304548-1, №4532201-1, №4612818-1, №5774950-1, №5119879-1, №5671606-1, №5893056-1, №5090780-1, №5292856-1, №5322320-1, №5495993-1 (зі змінами), №6668261-1, №6816203-1 (зі змінами), №6208990-1, №6353919-1, табелі обліку використання робочого часу працівників управління податкового аудиту та доповідну записку від 27.01.2023 №24/03-20-11-01-04 (а. с. 39).

Позивач, вважаючи даний наказ протиправним, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правомірності звільнення його зі служби, суд приходить до таких висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (статті 43 Конституції України визначено).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до статті 21 Закону №889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Частиною першою статті 83 Закону №889 визначені підстави для припинення державної служби, зокрема, відповідно до пункту 4 державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

За приписами частини другої статті 87 Закону №889 підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Отже, при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 815/3259/17.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється безперервно, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. У такому разі, вихід державного службовця на службу до закінчення зазначеного періоду (120 календарних днів) - перериває такий строк та, у наступному, цей період тимчасової непрацездатності не враховується при визначенні наявності підстав припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Відтак, при визначенні наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку із нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється сумарно протягом року та має становити 151 календарний день і більше з першого дня тимчасової непрацездатності.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №808/3576/16.

Водночас, наведені законодавчі приписи обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для винесення оскаржуваних наказів стали листки непрацездатності позивача, за якими сукупна непрацездатність ОСОБА_1 становить 153 календарних днів, а саме: 09.08.2022 - 12.08.2022 (номер ЛН 4265211-1); 13.08.2022 - 19.08.2022 (номер ЛН 4304548-1); 29.08.2022 - 02.09.2022 (номер ЛН 4532201-1); 03.09.2022 - 09.09.2022 (номер ЛН 4612818-1); 12.09.2022 - 26.09.2022 (номер ЛН 5774950-1); 27.09.2022 - 21.10.2022 (номер ЛН 5119879-1); 24.10.2022 - 04.11.2022 (номер ЛН 5671606-1); 07.11.2022 - 16.11.2022 (номер ЛН 5893056-1); 17.11.2022 - 28.11.2022 (номер ЛН 5090780-1); 29.11.2022 - 30.11.2022 (номер ЛН 5292856-1); 01.12.2022 - 09.12.2022 (номер ЛН 5322320-1); 10.12.2022 - 15.12.2022 (номер ЛН 5495993-1); 16.12.2022 - 23.12.2022 (номер ЛН 6668261-1); 26.12.2022 - 13.01.2023 (номер ЛН 6816203-1); 16.01.2023 - 20.01.2023 (номер ЛН 6208990-1); 21.01.2023 - 27.01.2023 (номер ЛН 6353919-1) (а. с. 7-14).

Крім того, факт нез`явлення ОСОБА_1 на службі у період перебування на вказаних вище листках непрацездатності також підтверджується табелями обліку використання робочого часу за період з серпня по грудень 2022 року, січень 2023 року (а. с. 29-38).

При цьому відповідач робочий рік ОСОБА_1 відраховував з дати призначення її на посаду начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області з 12.07.2022.

Так, законодавством про державну службу не визначено поняття «робочий рік».

Разом з тим статтею 75 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Отже, робочий рік - це період часу, який за тривалістю рівний календарному року (12 місяців), але на відміну від календарного року обчислюється для кожного державного службовця не з 1 січня, а з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.

Таким чином, дні тимчасової непрацездатності у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службі протягом більш як 150 календарних днів протягом року (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади), слід розраховувати протягом робочого року державного службовця, тобто з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №420/6311/18, від 17.02.2021 по справі №826/6746/17.

Відтак, робочий рік слід розраховувати з дати призначення позивача на посаду начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області з 12.07.2022.

При цьому, у період з 09.08.2022 по 27.01.2023 (останній робочий рік ОСОБА_1 ) загальний період тимчасової непрацездатності позивача становив 153 календарних дні.

Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Викладені у позовній заяві інші обґрунтування протиправності прийняття оскаржуваного наказу суд до уваги не бере, оскільки такі твердження позивача та його представника спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на відсутність погодження ДПС України на її звільнення із займаної посади, оскільки приписи Закону України «Про державну службу» не містять застережень щодо погодження звільнення державного службовця із займаної посади, а внутрішні розпорядчі документи податкового органу не є нормативно-правовими актами, відтак не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного наказу

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні усі правові підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 87 Закону №889 у зв`язку із нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача свідчать про законність оскаржуваного наказу від 30.01.2023 №64-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області та безпідставність позову. Позивач, у свою чергу, не довів обґрунтованість заявлених вимог, відтак позовні вимоги до задоволення не підлягають.Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2023 року.