Справа № 420/6745/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6745/22

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,

повний текст судового рішення

складено 22.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати ГУПФ в Одеській області перерахувати розмір та поновити їй виплату пенсії за віком з дати припинення, враховуючи виплачену наперед пенсію за шість місяців, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, як не працюючому пенсіонеру, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою, поданою представником.

В обґрунтування позову зазначено, що представник позивача звернувся до пенсійного органу з заявою про поновлення виплати пенсії за нотаріально посвідченою довіреністю та із копіями усіх необхідних документів. Проте відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні вказаної заяви та запропоновано позивачці звернутися з такою заявою особисто.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язав відповідача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, враховуючи виплачену наперед пенсію за шість місяців, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, як не працюючому пенсіонеру, та здійснити перерахунок пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року, та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою, поданою представником ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що доданих до заяви документів у їх сукупності достатньо для поновлення виплати пенсії позивачу, однак відповідач безпідставно не поновив ОСОБА_1 виплату пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ГУПФ України в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення з заявою встановленого зразка про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог статті 44 Закону №1058-IV, Порядку 22-1 та необхідним пакетом документів, що визначає право на поновлення виплати пенсії.

На думку апелянта, законодавством не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про поновлення виплати пенсії, надісланою поштою громадянином України або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, до жовтня 2009р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_1 , отримувала пенсію за віком до вересня 2009р. включно, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

У зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату їй пенсії було припинено. Пенсія позивачці була виплачена за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання, що також підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1

16.04.2019р. представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Київського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою перерахувати, поновити виплату пенсії з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017р. відповідно до пенсійної реформи України (а/с 17-18).

Відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.09.2019р. за № 5061954 юридичну особу - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі припинено в зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі постанови КМ України від 22 серпня 2018р. за № 628.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №2653 від 24.05.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком (а/с 23-24).

Вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивач оскаржила до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі №420/7500/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Одеській області №2653 від 24.05.2019 року про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ПФУ в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.04.2020 року по суті питання (а/с 25-31).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №6956-6707/Б-02/8-1500/21 від 28.04.2021р. повідомлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року управлінням повторно розглянуто заяву про поновлення виплати пенсії та прийнято рішення №305 від 13.10.2020 року про відмову в поновленні виплати пенсії. Також управлінням відмовлено у виплаті пенсії на банківський рахунок із посиланням на п.10 Порядку №1596.

27.01.2022р. представник ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №8 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області та, зокрема, просив:

- надіслати на адресу представника рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2019 року про перерахунок та поновлення пенсії за віком.

- долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчені копії довіреності №267/21 від 20.05.2021р., паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_1 виданого органом 2ISR 09.04.2019р.

- долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок відкритий в АТ "Державний ощадний банк України" від 03.12.2021р.

- пенсійні виплаті ОСОБА_1 здійснювати на банківський рахунок, відкритий в АТ "Державний ощадний банк України" (а/с 15).

29.03.2022р. представник ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу обслуговування громадян №8 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (а/с 12).

Листом №5143-4776/Б-02/8-1500/22 від 31.03.2022р. ГУПФУ в Одеській області повідомило представника позивача, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року управлінням повторно розглянуто заяву про поновлення виплати пенсії та прийнято рішення №305 від 13.10.2020 року про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки при зверненні за поновленням виплати пенсії ОСОБА_1 не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні. Також у листі зазначено, що пунктом 10 Порядку №1596 встановлено, що заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача або приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку. Отже, вказано у листі, ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись за поновленням пенсії до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) за місцем реєстрації в Україні з оригіналами наступних документів: паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків (а/с 19).

Рішення №305 від 13.10.2020 року відповідач, всупереч проханню заявника, до вищевказаного листа не додав.

Зазначене рішення також відсутнє і в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 на 34 аркушах, яка була надана відповідачем на вимогу суду згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року (а/с 42-75).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто, у даному випадку, з 07.10.2009р.

Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058 держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

З аналізу вищевикладеного випливає, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною другою статті 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Водночас, згідно з пунктом 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок №22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Заяви, зокрема, про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (пункт 4.3 Порядку №22-1).

Проаналізувавши зміст наданих уповноваженим представником позивача до пенсійного органу документів, наявних у матеріалах справи та вищенаведені вище норми чинного законодавства, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ї інстанції, що право позивачки на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV та з цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії позивачці як громадянці України, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18.

З матеріалів справи також вбачається, що 16.04.2019р. представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю з проставленим апостилем - Акерман О.М. звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати пенсії з дати припинення, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017р. відповідно до пенсійної реформи України.

При цьому, до вказаної заяви було додано нотаріально засвідчені копії довіреності, пенсійного посвідчення, паспорта та заява позивача про виплату пенсії на її банківський рахунок.

Крім того, в матеріалах справи наявні копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , виданого 09.04.2019р. органом 2ISR, картка платника податків на ім`я позивача, видана 19.08.1996р., а також заява позивача про виплату пенсії на її поточний рахунок у ТВБВ № 10015/0560, Одеське РУ АТ «Державний ощадний банк України».

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо обов`язку особистого звернення позивачки, оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні посилання на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 року у справі № 757/12134/14-а.

Разом з тим, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п.4.10 Порядку №22-1, яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (зі змінами).

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що подана представником заява із доданими до неї копіями документів, у їх сукупності, достатньо для поновлення виплати пенсії позивачу, проте відповідач безпідставно не поновив ОСОБА_1 виплату пенсії за віком як непрацюючому пенсіонеру.

Крім того, враховуючи зазначені вище норми права та обставини цієї справи, апеляційний суд вважає, що оскільки не проведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі №461/5775/16-а, від 30.07.2020 року у справі №802/798/18-а, від 24.09.2020 року у справі №0240/3646/18-а та від 24.09.2020 року у справі №806/1754/18.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О.Скрипченко