Справа № 500/1968/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1968/22

07 червня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.10.2021 №0-1920.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.10.2021 Головним управлінням ДПC у Тернопільській області прийнято податкове повідомлень-рішення №0-1920, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 135203,25 грн.

Однією із підстав нарахування податку згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є нормативно-правовий акт (рішення) органу місцевого самоврядування за місцем знаходження об`єкта оподаткування, у даному випадку рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області. Дане рішення не пройшли обов`язкову процедуру перевірки у Державній регуляторній службі на відповідність їх вимогам Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Також позивачу не відомо, за який об`єкт нерухомого майна нараховано податкове зобов`язання. У його власності спільній частковій (15/100) перебуває цілісний майновий комплекс (деревообробна/деревопереробна галузь-промисловість) за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 15267,5 кв.м.). Податок за один рік майже дорівнює вартості вказаного майна (податок 86,94% від вартості майна), що відповідно не відповідає нейтральності оподаткування.

Дане приміщення відноситься до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, та не здається позивачем в оренду, лізинг, позичку, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

За таких обставин, позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, яке підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 20.05.2023 подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 15267,5 кв.м., проте позивач володіє 15/100 частки будівлі, що складає 2290,12 кв.м.

З урахуванням вказаних даних, станом на 29.10.2021 ОСОБА_1 сформовано податкове повідомлення рішення №0-1920 про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , на площу 2290,12 кв.м., на суму 135203,25 грн.

За позицією контролюючого органу, позивач не підтвердив те, що будівлі використовуються у господарській діяльності суб`єктами господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, тому право на податкову пільгу, зокрема застосування пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України відсутнє. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив, позивач відзначив, що відповідно до договору про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019, укладеного між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ "Енерго Захід", предметом є взаємодія і співробітництво сторін договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат підвищення ефективності використання об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Основі види діяльності ТОВ "Енерго Захід" це деревообробка/деревопереробка, коди згідно КВЕД ДК 009:2010: 16.23; 16.24; 16.10 відносяться до секції С "Переробна промисловість", тобто виробництво промислової продукції. У даному випадку будівлі промисловості не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, договір про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019 не відноситься до вищевказаної категорії правочинів. На думку позивача, належне йому на праві власності майно, за вказаних обставин, звільнене від оподаткування податком на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в силу положень пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Ухвалою суду від 22.06.2022 зупинено провадження в даній адміністративній справі до набрання законної сили рішення у справі №460/18696/22 за позовом ОСОБА_1 до Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області про визнання нечинним рішення.

Ухвалою суду від 17.05.2023 поновлено провадження та призначити справу до судового розгляду на 30.05.2023.

В судове засідання, призначене на 30.05.2023, представник відповідача не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, що в силу приписів п.2 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи судом за відсутності такого учасника справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, за згодою останнього, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження, про що 30.05.2023 постановив протокольну ухвалу згідно з ч.7, 8 ст.243 КАС України.

В додаткових поясненнях позивач зазначив, що при оскарженні податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, скарга позивача була задоволена до звернення до суду 25.01.2022, так як вмотивованого рішення за скаргою позивача, отриманою 04.01.2022 ДПС України, або рішення про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків протягом 20 днів. При цьому, рішення Смизької селищної ради "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік" відсутнє (неприйняте), що є обов`язковими згідно з нормами ПК України, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм ПК України із застосуванням їх мінімальних ставок у 2020 році. Натомість рішення Смизької селищної ради №757 від 12.06.2018 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік" встановлює ставки податку виключно на 2019 рік та вичерпало свою дію 31.12.2019 у зв`язку із закінченням бюджетного року.

В додаткових поясненнях відповідач відзначив, що податковим законодавством не передбачено надання розрахунку податкового зобов`язання до податкового повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та зазначення бази оподаткування, зазначення за яке майно нараховано податкове зобов`язання і формулу розрахунку. Щодо розгляду скарги ДПС України, то позивачем помилково така вважається задоволеною, оскільки рішенням про результати розгляду скарги від 03.10.2022№12132/6/99-00-06-01-04-06 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, прийнятого у межах строків розгляду, встановлених ПК України відповідно до п.52-8 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, у ОСОБА_1 з 27.02.2022 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху, будівля складського цеху, будівля заводоуправління загальною площею 15267,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

29.10.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1920, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 135203,25 грн.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.

Згідно з пп.266.1.1, 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У відповідності до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" внесені зміни до пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво". Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Таким чином, застосування пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Як встановлено судом, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, у позивача на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху, будівля складського цеху, будівля заводоуправління загальною площею 15267,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Належні позивачу об`єкти нерухомості, щодо яких контролюючим органом прийнято рішення про донарахування податкових зобов`язань, є будівлями промисловості. Наведена обставина підтверджується експертним висновком ДП ДНДІАСБ АС3 №2215902 від 08.06.2022.

Водночас позивач не здійснює діяльність із промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) з використанням вказаного об`єкта нерухомого майна за призначенням.

На думку позивача, належне йому на праві власності майно, звільнене від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ "Енерго Захід" укладено договір про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019, предметом якого є взаємодія і співробітництво сторін договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат підвищення ефективності використання об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Основі види діяльності ТОВ "Енерго Захід" це деревообробка/деревопереробка, коди згідно КВЕД ДК 009:2010: 16.23; 16.24; 16.10 відносяться до секції С "Переробна промисловість", тобто виробництво промислової продукції.

Однак, сам факт використання спірних об`єктів нерухомості у межах провадження діяльності із промислового виробництва іншими особами, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

До матеріалів справи відповідач долучив розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, відповідно до якого контролюючий орган застосував ставку для обрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 1,5%.

Так, 12.06.2018 Смизькою селищною радою було прийнято рішення №757 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік", яким встановлено ставки податку у розмірі 1,5 % від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. за будівлі промислові та склади (код 125) та будівлі промислові (код 1251).

При цьому, як слідує з листа Смизької селищної ради №3552/03-15 від 30.12.2021 рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, які діють у 2020 році, не приймалось. У 2020 році Смизька селищна рада керувалась рішенням №757 від 12.06.2018 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік".

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" мінімальна заробітна плата з 01.01.2020 становить 4723 грн.

Отже, розрахунок податку на нерухоме майно становить ((1,5% х 4723,00 грн.) х 2290,12 м.кв. (15267,5 кв.м. х15/100))/12 місяців х 10 місяців = 135203,25 грн.

З приводу посилань позивача на те, що рішення Смизької селищної ради №757 від 12.06.2018 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік" встановлює ставки податку виключно на 2019 рік та вичерпало свою дію 31.12.2019 у зв`язку із закінченням бюджетного року, суд вважає за необхідне відзначити, що в силу приписів пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

Вказане безпідставно не враховано позивачем, ставлячи під сумнів правильність проведеного розрахунку.

Слід звернути увагу на те, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання.

Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі ПК України, є виключною "правовстановлюючою" компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно з ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В межах спірних правовідносин прийняте органом місцевого самоврядування рішення, є нормативно-правовим актом, приписи якого зокрема змінюють для позивача права та обов`язки, є способом реалізації владних управлінських функцій радою як суб`єктом владних повноважень у відповідності до комплексного правового регулювання в межах розсуду цього органу, з урахуванням інтересів членів територіальної громади та кожного члена цієї громади.

Дане рішення не скасовано в судовому, правомірність його підтверджено судом у справі №460/18696/22, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

В межах даних правовідносин не було свавілля з боку відповідача, яким би було завдано позивачу індивідуального та надмірного тягара, оскільки дії податкового органу щодо прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідають прийнятим органом місцевого самоврядування рішенням по встановленню певних правил, а також дотримано баланс публічних та приватних інтересів, з врахуванням майнового стану та рівня доходів фізичної особи, що запроваджено нормою пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що податковим законодавством не передбачено надання розрахунку податкового зобов`язання до податкового повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та зазначення бази оподаткування, зазначення за яке майно нараховано податкове зобов`язання і формулу розрахунку.

Водночас, відповідно до п.52-8 підрозділу 10 розділу XX ПК України (у редакції, чинній станом на дату прийняття рішення про розгляд скарги) тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

Ураховуючи зміст наведеної норми, ДПС України прийняла рішення від 03.10.2022 №12132/6/99-00-06-01-04-06, якою скаргу ОСОБА_1 на податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Тернопільській області від 29.10.2021 №0-1920 залишено без задоволення, у межах строків розгляду, встановлених ПК України.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтоване нарахування позивачу податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 135203,25 грн., що стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, та визнає податкове повідомлення-рішення від 29.10.2021 №0-1920 таким, що прийняте відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 червня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул.Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.