Справа № 280/1213/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/1213/22

Головуючий суддя І інстанції - Духневич О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 в адміністративній справі №280/1213/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф4397-50У від 11.02.2020 в повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф4397-50У від 11.02.2020, винесену Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, в повному обсязі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна вимога була прийнята останнім з дотриманням приписів чинного законодавства, оскільки позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ідентифікаційних даних, ОСОБА_1 з 05.10.2005 взято на облік до податкового органу, як платника єдиного внеску з реєстраційним номером 08/11-10815.

11.02.2020 р. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4397-50, відповідно до якої у позивача станом на 31.01.2020 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 29293.44 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., зі строком сплати до 09.02.2018;

- за І квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2018;

- за ІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2018;

- за ІІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2018;

- за IV квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 21.01.2019;

- за І квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2019;

- за ІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2019;

- за ІІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2019;

- за IV квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 20.01.2020.

Вказану вимогу відповідачем було направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням, яка повернулася до податкового органу, що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією конверту.

27.10.2021 позивач звернувся до відповідача із скаргою на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-4397-50У від 11.02.2020, яка рішенням відповідача № 69359/6/08-01-13-05 від 10.11.2021 залишена без розгляду.

26.11.2021 позивач звернувся до ДПС України із скаргою на вищевказану вимогу, яка рішенням ДПС України № 11202/Л/99-00-06-02-01-09 від 09.12.2021 залишена без розгляду.

Не погодившись з правомірністю прийняття наведеної вимоги, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), згідно з якою позивачу нараховано недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, в тому числі та, яка обрала спрощену систему оподаткування, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, заборгованість за вимогою про сплату недоїмки утворилась внаслідок щомісячного нарахування позивачу суми єдиного соціального внеску з січня 2017 року по четвертий квартал 2019 року, а саме:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., зі строком сплати до 09.02.2018;

- за І квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2018;

- за ІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2018;

- за ІІІ квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2018;

- за IV квартал 2018 рік у сумі 2457,18 грн., зі строком сплати до 21.01.2019;

- за І квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.04.2019;

- за ІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.07.2019;

- за ІІІ квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 19.10.2019;

- за IV квартал 2019 рік у сумі 2754,18 грн., зі строком сплати до 20.01.2020.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що у період з січня 2017 року по четвертий квартал 2019 року позивач був працевлаштований на роботу в якості найманого працівника та за останнього сплачувався єдиний соціальний внесок, що підтверджується відомостями про застраховану особу позивача.

Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності нарахування відповідачем єдиного внеску у розмірі 29293.44 грн. та необхідності скасування спірної вимоги на зазначену суму.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2022 в адміністративній справі №280/1213/22 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко