Справа № 825/2183/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Чернігів Справа № 825/2183/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії на підставі статті 37 Закону України ''Про державну службу'' від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем її роботи на державній службі;

- зобов`язати відповідача призначити їй з 05.04.2018 пенсію (перевести на пенсію) на підставі статті 37 Закону України ''Про державну службу'' від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у розмірі 60% від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем її роботи на державній службі;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті їй індексації пенсії на підставі Закону України ''Про індексацію грошових доходів населення'' від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 за період 2015-2017 роки;

- зобов`язати відповідача здійснити їй перерахунок та виплату індексації пенсії на підставі Закону України ''Про індексацію грошових доходів населення'' від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 за період з 01.01.2015 по 01.10.2017, з урахуванням фактично виплачених коштів, виходячи з базового місяця - серпень 2010 року та індексу споживчих цін за період з серпня 2010 року, з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в неї достатньо стажу роботи на державній службі, страхового стажу та віку для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Враховуючи наведене, відповідачами протиправно відмовлено їй в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також зазначає, що відповідачем у період з 01.01.2015 по 01.10.2017 у встановленому законом порядку протиправно не проводилася індексація її пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.07.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.03.2023 вказані рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 справу передано для розгляду судді Бородавкіній С.В.

Ухвалою судді від 14.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, замінено відповідача на належного, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області). Також установлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення спірної пенсії в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015, через що фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави такого перерахунку. Крім того, Кабінетом Міністрів України також не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт. Також ГУПФУ в Чернігівській області зазначило про неможливість призначення позивачеві спірної пенсії також у зв`язку із тим, що їй раніше було призначено пенсію відповідно до Закону №3723.

Стосовно позовних вимог про виплату індексації пенсії ГУПФУ в Чернігівській області зазначило, що з 01.01.2015 проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводяться виключно в межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та в період з 10.07.2001 по 30.09.2017 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% суми заробітної плати. З 01.10.2017 позивача переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05.04.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 60% заробітної плати, зазначеної у довідці від 31.01.2018 №1868/06 (а.с. 8, 11).

Також 05.04.2018 позивачем було подано заяву про нарахування та виплату їй індексації пенсії за 2015-2017 роки, враховуючи базовий місяць листопад 2014 року та індекс споживчих цін за період з грудня 2014 року (а.с. 12).

Листами від 03.05.2018 відповідач у задоволенні заяв ОСОБА_1 відмовив, мотивуючи тим, що станом на 01.05.2016 позивач не перебувала на державній службі, 20-річний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, відсутній, а також позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України №3723-ХІІ «Про державну службу». Крім того, зазначено, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії довільної форми (а.с. 9-10). Щодо індексації пенсії повідомлено, що така проводиться у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування її виплати. Одночасно повідомлено про нараховані суми індексації пенсії в період з 01.01.2010 по вересень 2017 року (а.с. 13-14).

Вважаючи дії відповідача щодо призначення пенсії та виплати індексації протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Щодо наявності у позивача права на призначення пенсії державного службовця, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом частини першої статті 9, частини першої статті 10 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ), передбачені розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VІІІ).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом №889-VІІІ) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, та мають передбачені частиною 9 статті 37 Закону №3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення спірної пенсії позивач: досягла передбаченого статтею 26 Закону №1058 віку (їй виповнилось повний 71 рік); її загальний страховий стаж становив понад 36 років, стаж державної служби 20 років 02 місяці 26 днів (а.с. 51).

Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами позивача про наявність у неї права на призначення спірної пенсії.

ГУПФУ в Чернігівській області у поданому відзиві зазначило, що оскільки заявнику раніше була призначена пенсія відповідно до Закону №3723 «Про державну службу», вона не має права на нове призначення.

Однак такі доводи суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 10.07.2001 по 30.09.2017 позивач отримувала пенсію за віком, призначену згідно із Законом України №3723 «Про державну службу», а з 01.10.2017 позивача автоматично, за матеріалами пенсійної справи переведено на пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач покликається на пункт 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, який передбачає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у разі, якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до вказаного Закону №3723-ХІІ.

Разом з тим, суд зауважує, що Закон №889-VIII не пов`язує нарахування пенсії за віком з отриманням раніше пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ. Так, як уже зазначалось вище, право на пенсію одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII громадяни, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік.

Суд звертає увагу, що Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пункту 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а тому має відповідати положенням вказаного закону та конкретизувати його положення.

При цьому, підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.

Разом з тим, окрім умов, визначених пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, Порядок №622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

У той же час, ані Закон №3723-XII, ані Закон №889-VIII такої умови не містять.

Отже, твердження відповідача про те, що на час набрання чинності Законом №889-VІІІ позивачка вже отримувала пенсію відповідно до вимог Закону №3723-ХІІ, а тому немає права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, є необґрунтованим.

Крім того, орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 за № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на проаналізовані норми законодавства, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян України на достатній життєвий рівень, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправної відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 спірної пенсії та зобов`язання її призначити з дати звернення 05.04.2018.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію державного службовця в розмірі 60% суми заробітної плати працюючого державного службовця, суд зазначає таке.

Відповідач зазначає, що чинним законодавством не передбачено проведення перерахунків пенсії державним службовцям згідно додатково наданих довідок про заробітну плату.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивач зверталась із заявою про перехід на пенсію за іншим законом - Законом №3723-ХІІ (іншим стосовно Закону №1058-IV, за яким вона одержувала пенсію з 2017 року та на момент подачі заяви).

Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді (пункт 4 Порядку).

Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики (пункт 5 Порядку).

Відповідно до матеріалів справи позивачем разом із заявою про призначення (перерахунок) пенсії відповідачу надавалася не довідка про заробітну плату уповноваженого органу та встановленої форми, а лист Управління охорони здоров`я Чернігівської ОДА від 27.03.2018 №03-28/1477 про розмір і складові заробітної плати на посаді, яку ОСОБА_1 займала перед звільненням (а.с. 11). Вказаний лист не містить інформації, передбаченої вищевказаним порядком, та не відповідає формам довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затвердженим Постановою №1-3.

З огляду на викладене, підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з урахуванням вказаного листа відсутні.

Щодо розміру пенсії, з урахуванням величини 60% суми заробітної плати, суд відмічає, що спір в цій частини відсутній, оскільки переведення позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» відповідачем ще не здійснено, а тому позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації пенсії за період з 01.01.2015 по 01.10.2017 суд зазначає таке.

Відповідно до довідки та листа відповідача від 03.05.2018 позивачу нараховувалась та виплачувалась в різних розмірах індексація пенсії з період з 01.01.2010 по вересень 2017 року (а.с. 13 зворот, 112-113).

Разом з тим, позивач зазначає, що до жовтня 2017 року останній раз розмір її пенсії було підвищено в березні 2007 року. Наступне збільшення відбулось в серпні 2010 року за рахунок виплати доплати до пенсії, встановленої постановою Кабінетів Міністрів України від 05.05.2010 №331. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 зазначає, що для цілей індексації до серпня 2010 року мав бути застосований базовий місяць березень 2007 року, а для цілей індексації з вересня 2010 року по жовтень 2017 року серпень 2010 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо призначення та індексації пенсії» від 14.05.2013 № 231-VII) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Згідно із розділом ІІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014, до стабілізації економічної ситуації в країні зупинено дію частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, яким частину другу статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» викладено у такій редакції: «Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком».

У подальшому, 01.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, відповідно до якого частина перша статті 42 вказаного Закону була виключена, а частина друга статті 42 була викладена у такій редакції: «Для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини».

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою та п`ятою статті 2 Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, з 01.01.2016 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За приписами абзаців першого, третього та п`ятого пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Абзацом першим пункту 5 Порядку №1078 встановлено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що пенсія, яку отримує позивач, є об`єктом індексації, яка має нараховуватись щомісячно, за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив встановлений поріг індексації, у частині, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2016 по справі №21-5368а15 дійшов висновку про те, що відповідно до статей 3, 4 Закону індекс інфляції споживчих цін, що перевищив поріг 101 відсоток, може бути застосованим для індексації пенсії тільки у місяці, що настає після опублікування індексу споживчих цін за попередній місяць, що слідує за базовим, але у зв`язку з тим, що вказаний місяць, коли може бути застосована індексація, збігається із щоквартальним підвищенням пенсії, відповідно до приписів абзацу першого пункту 5 Порядку індексація у базовому місяці не проводиться. Таким чином, підстав, які ґрунтувалися б на законі, для здійснення індексації пенсії немає.

Одночасно, частиною шостою статті 5 Закону встановлено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

В пункті 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний Бюджет України на 2015 рік» визначено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а норми і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу на те, що наведені норми на момент виникнення спірних правовідносин були чинними та не скасованими в установленому законом порядку, а вимоги пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не визнані неконституційними.

Таким чином, з 01.01.2015 проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводиться виключно у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводиться виключно у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України. Діючі на сьогоднішній час обмеження на проведення нарахування та виплату індексації мають застосовуватися управлінням у чіткій відповідності із розмірами бюджетних асигнувань, оскільки такі норми є чинними та не скасовані в установленому законодавством порядку.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку та виплаті індексації пенсії за період 2015-2017 роки, діяв правомірно.

Згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», з 05.04.2018 згідно поданої заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005).

Суддя С.В. Бородавкіна