Справа № 540/7611/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/7611/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонської області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2021 року №301378,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 16.11.2021 року №301378 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення абз. 14 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в сумі 8500,00 грн.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначив, що він є фізичною особою - підприємцем та здійснює перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом (це є один із видів його діяльності). Йому належить автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 та напівпричіп контейнеровоз SCHWARZMUELLER д/н НОМЕР_2 .

01.10.2021 року, його автомобіль з напівпричепом - контейнеровозом, під керуванням водія ОСОБА_2 , завантажився зерном пшениці насипом в кількості 41730 кг (при допустимому навантаженні 44 тонни для контейнеровозів) в пункті навантаженні місто Мелітополь для слідування у пункт розвантаження в м. Миколаїв.

Але по шляху слідування, 02.10.2021 року, на автодорозі М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, 203 км + 500 м, його автомобіль з причепом-контейнеровозом яким керував водій ОСОБА_2 , було зупинено працівниками відповідача та проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом та складено 02.10.2021 року наступні документи: акт проведення перевірки, акт про перевищення транспортним засобом вагових параметрів, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

А вже 16.11.2021 року, в.о. заступника начальника Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки - начальника відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Херсонській області Учава Г.Г. виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 301378 у відповідності до якої позивача визнано винним в порушенні абз. 14 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 8 500 гривень.

Вищезазначену постанову від 16.11.2021 року № 301378 позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що інформація зазначена в оскаржуваній Постанові не відповідає дійсним обставинам справи, складена за відсутності достатньої й достовірної доказової бази, на підставі відомостей та документів оформлених і отриманих з порушенням норм чинного законодавства щодо здійснення габаритно-вагового контролю проведеного у сфері автомобільного транспорту.

Позивач вказує, що результатами зважування, інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складені: акт №311663 від 02.10.2021 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 02.10.2021 року № 0067298, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0070587 від 02.10.2021 року, в яких зазначено про допущення перевищення вагових параметрів на одну вісь, замість допустимих 11 тонн, навантаження становило 12,05 тонн.

Згідно з вищевказаними довідкою та актом від 02.10.2021 року повна маса транспортного засобу була визначена на рівні 42,10 тонн при максимально допустимій 44,00 тонни (для контейнеровозів).

Разом з тим, з товарно-транспортної накладної №231441 від 01.10.2021 року, за якою автомобіль позивача перевозив вантаж і на яку є посилання в акті №311663 від 02.10.2021 року зазначено про перевезення вантажу загальною масою брутто ТЗ з вантажем 41730 кг.

У довідці ж про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 02.10.2021 року вказано, що повна маса транспортного засобу становила 42100 кг., що ставить під сумнів результати зважування вантажного автомобіля та приладу обліку, яким це зважування здійснювалось, та його технічна справність (вага суттєво розходиться з даними при зважуванні автомобіля в пункті навантаження).

Позивач також посилається на те, що зі змісту актів, довідки та постанови про застосування адміністративно-господарського шраму неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача, зокрема якими саме вагами проводилось зважування, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію), тощо.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

02.10.2021 року інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку від 27.09.2021 р. № 012521, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року №422 (далі - Порядок №422), співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належать позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Як зазначає відповідач, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало - 12,050 т. при нормативно допустимому - 11,00 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить квитанція зважування № 216304 від 02.10.2021 року.

Таким чином, відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю № 0067298 від 02.10.2021 року. На підставі пункту 6 Порядку №422, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0070587 від 02.10.2021року.

Позивача було запрошено для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 16.11.2021 року, повідомлення направлено на адресу позивача та 13.11.2021 року повідомлення було вручено.

Враховуючи наведене, позивач був належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та був присутній на розгляді справи, але своїх доводів та заперечень не надав.

Враховуючи те, що відповідно до акту проведення перевірки № 311663 від 02.10.2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виконував вантажні перевезення з навантаженням на одиночну вісь склало 12,050 т при нормативно допустимому - 11 т, з перевищення параметрів від нормативу 9,54%, в.о. заступника начальника Південного міжрегіонального управління Укртраснбезпеки в Херсонській області 16.11.2021 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто 8500,00 грн.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвала отримана 01.12.2021 року, недоліки позовної заяви усунуто 09.12.2021 року.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 лютого 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 4322/22).

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22, відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справи - Одеський окружний адміністративний суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023 року, адміністративну справу №540/7611/21 передано на розгляд судді Стефанову С.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року прийнято справу №540/7611/21 до розгляду. Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи №540/7611/21 зі стадії відкриття провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

14 квітня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/12861/23).

Станом на 08 червня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснює перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом. Йому належить автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 та напівпричіп контейнеровоз SCHWARZMUELLER д/н НОМЕР_2 .

02.10.2021 року інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку від 27.09.2021 р. № 012521, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року №422 (далі - Порядок №422), співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належать позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 311663 від 02.10.2021 року, в якому зафіксовано, що під час проведення перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових обмежень, а саме навантаження на одиночну вісь 12050 кг, у тому числі відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ, а саме: перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5-10 при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Таким чином, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало - 12,050 т. при нормативно допустимому - 11,00 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить квитанція зважування № 216304 від 02.10.2021 року.

Відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю № 0067298 від 02.10.2021 року.

На підставі пункту 6 Порядку №422, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0070587 від 02.10.2021року.

Зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, про що свідчить Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки відповідно до п. 11 Порядку 879. Вищевказаний документ виданий ДП «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації і оцінки відповідності, системи управління та випробування продукції Мінекономрозвитку України.

Позивача було запрошено для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 16.11.2021 року, повідомлення направлено на адресу позивача та 13.11.2021 року повідомлення було вручено.

У подальшому, заступником начальника Південного міжрегіонального управління Укртраснбезпеки в Херсонській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 301378 від 16.11.2021 року, якою вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 8500,00 грн., у зв`язку з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач, не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 301378 від 16.11.2021 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII (далі Закон № 3353-ХІІ), відповідно частини першої статті 29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно абз. 14 частини 1статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 1 та 4 статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно із статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року №2862-IV «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку № 879).

За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року №422 (далі - Порядок №422), співробітниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належать позивачу

відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 311663 від 02.10.2021 року, в якому зафіксовано, що під час проведення перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових обмежень, а саме навантаження на одиночну вісь 12050 кг, у тому числі відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ, а саме: перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5-10 при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Таким чином, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало - 12,050 т. при нормативно допустимому - 11,00 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить

квитанція зважування № 216304 від 02.10.2021 року.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідки про здійснення габаритно-вагового контролю № 0067298 від 02.10.2021 року та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0070587 від 02.10.2021року.

Так у зазначених документах зафіксовано, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових параметрів, а саме: навантаження на одиничну вісь склало - 12,050 т. при нормативно допустимому - 11,00 т.

Вантажем, який перевозився водієм позивача, є зерно пшениці насипом, тобто вантаж є подільним, отже може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Відтак, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

На позивача накладений штраф згідно з абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ в редакції, чинній на час вчинення правопорушення.

Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 р. № 1534-IX, який набрав чинності 01.10.2021 р., абзац 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-IIІ викладено в наступній редакції: «перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Тобто, з 01.10.2021 року законодавцем встановлена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу за перевищення встановлених габаритно-вагових норм при перевезення подільного вантажу.

Суд приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється

перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини. Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортних засобів матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази). Водій ОСОБА_2 під час проведення перевірки, мав можливість викласти свої

заперечення у акті із зазначенням всіх обставин, так водієм було підписано акт без заперечень.

Щодо доводів позивача відносно того, що матеріали перевірки не містять інформації про засіб вимірювальної техніки, яким проводилось зважування, то суд зазначає, що реквізити акта перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом - затверджені додатком №3 до Порядку № 1567; форма і реквізити Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю - затверджені додатком №1 до Порядку взаємодії Державної

інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.10.2013 року №1007/1207. Зазначені документи, складені відповідачем за встановленими цими нормативно-правовими актами формами, затвердженими реквізитами яких не передбачено внесення (відображення) будь-якої інформації щодо засобу вимірювальної техніки, за допомогою якого здійснювався ваговий контроль.

Також, суд зауважує, що нормами чинного законодавства про автомобільний транспорт не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу

при здійсненні габаритно-вагового контролю документів щодо відповідності зважувальних приладів встановленим стандартам, тому ненадання посадовими особами управління Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не свідчить про протиправність їхніх дій та відсутність права використовувати відповідне зважувальне обладнання.

Також варто зазначити, що матеріали перевірки про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складені за формою, встановленою додатком 3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422 «Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів».

Внесення до них характеристик в частині вимірювального та зважувального

обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами

проводилось зважування транспортного засобу позивача встановленою нормативним документом формою не передбачено.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна

атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п. 8 розділу 2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.

В свою чергу, факт зважування транспортного засобу підтверджується квитанцією зважування № 216304 від 02.10.2021 року та складеним актом № 0070587 від 02.10.2021року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та складеною довідкою № 0067298 від 02.10.2021 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Квитанція зважування, додана до матеріалів відзиву, містить дату та час зважування транспортного засобу. Також зазначена квитанція зважування містить інформацію про державний реєстраційний номер транспортного засобу позивача.

Тобто, саме вагові параметри транспортного засобу позивача відображені в доданій до відзиву квитанції зважування, та на підставі зафіксованих вагових параметрів складено акт № 0070587 від 02.10.2021року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку № 0067298 від 02.10.2021 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Справність вимірювального засобу підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 1560/М від 25.08.2021 року (чинне до 25.08.2022 року), яким встановлено, що ваги автомобільні тензометричні по осьового зважування САВПВ-20 відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:2017 та паспорту ваг.

Вказане свідоцтво про повірку містить всі необхідні метрологічні характеристики для такого типу обладнання. Крім того, слід звернуто увагу, що чинним законодавством не встановлено вимоги щодо необхідності зазначення інформації про вимірювальне обладнання, за допомогою якою здійснюється зважування транспортного засобу.

Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно з товарно-транспортною накладною на належному позивачу транспортному засобі здійснювалось перевезення подільного (сипучого) вантажу зерно пшениці насипом.

В свою чергу, у відповідності до приписів пункту 12.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 встановлено спеціальні правила якими чітко передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, керуючись вказаними приписами, завантажуючи автомобіль, в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

При цьому, відсутність методичних рекомендацій для зважування сипучих вантажів, затверджених Мшекономрозвитку, саме по собі не може бути підставою для незастосування до перевізника відповідальності, у зв`язку із порушенням ним законодавства про автомобільний транспорт, за умови підтвердження факту перевищення транспортним засобом вагових параметрів.

Позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати дозволені нормативні навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, а тому повинен використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу.

Крім того, відповідно до приписів абзацу 4 правил 4 Правил № 30 чітко встановлено, що допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2%.

Отже, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися.

Проте, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача встановлено:перевищення дозволеного навантаження на одиночну вісь на 9,54 %.

Так, у зазначеному випадку навантаження перевищило допустиму похибку у 2%, передбачену для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.

Що стосується аргументів позивача про те, що вантаж, який перевозився, є сипучим і його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час поосьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, що не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, то суд вважає їх безпідставними, оскільки автомобіль на ваги (під час зважування) заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 3-8 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 у справі № 803/1540/16.

Позивач, всупереч вимогам Правил перевезення не забезпечив жодним чином належного кріплення сипучого вантажу, що було б достатньо для здійснення його безпечного перевезення. Безумовно, відсутність будь-якого кріплення сипучого вантажу ймовірно зумовлює його зміщення, однак в жодному разі не звільняє позивача від виконання обов`язків, передбачених чинним законодавством, та не є підставою для звільнення від відповідальності.

На позивача як перевізника покладено обов`язок (додатковий тягар) при прийнятті для перевезення товару розміщувати його таким чином, щоб при його транспортуванні (в русі) за умови ймовірного зміщення/переміщення предмету перевезення в будь-якому випадку не порушувалися нормативи навантаження на кожну вісь окремо.

В протилежному випадку відповідальність лежить саме на перевізнику, в якого завжди є вибір: або отримувати (завантажувати) для транспортування товар (сипучий/рухомий) майже до граничних величин дозволених/допустимих нормативів з можливим ризиком порушення положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху; або утриматися від навантаження транспортного засобу до граничних величин дозволених/допустимих нормативів, надаючи достатній запас вільної ваги для уникнення перевищення ваги на осі при ймовірному зміщенні предмету перевезення в русі.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, стосовно методики проведення габаритно-вагового контролю, слід зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» було скасовано пункт 19 Порядку № 879, без визначення необхідності застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Суд зазначає, що відсутність методики не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства, або в зв`язку з відсутністю методики були спотворені дані зважування.

Дана правова позиція визначена постановою Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 819/1381/16.

За змістом статті 4 та 28 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від № 879.

Наведене узгоджується з правовим регулюванням, а саме: скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якому було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

Також, з огляду на виключення пункту 19 Порядку № 879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінюється як наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 02.08.2018 року у справі № 820/1420/17, від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.

Крім того, законодавчими змінами термін вимірювання (зважування) змінено, з нього виключено фразу «проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології», що також підтверджує відсутність необхідності застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

Відносно тверджень позивача, що про дату та місце розгляду справи щодо порушення

законодавства про автомобільний транспорт йому повідомлено не було, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (п. 26 Порядку № 1567).

Згідно з матеріалами справи повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або Кодексу України про адміністративні правопорушення направлено на адресу позивача та 13.11.2021 року повідомлення було вручено, а розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту відбувся 16.11.2021 року.

Крім того, Порядок № 1567 не зобов`язує відповідача встановлювати факт отримання позивачем повідомлення-запрошення про розгляд адміністративної справи.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Отже, позивача завчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу та у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення оскаржуваної постанови.

При цьому, відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать, та обов`язок якого обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення та виду послуги відправлення, а відносини між оператором поштового зв`язку, який доставляє лист, та адресатом (позивачем), перебувають поза контролем відправника.

За своєю правовою природою, розгляд справи суб`єктом владних повноважень, передбачає ніщо інше, як прийняття ним відповідного рішення, що прямо передбачене Порядком № 1567, який закріплює, що під час розгляду справи, за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відтак, відповідач у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без його участі.

Суд зазначає, що відсутність позивача при розгляді справи не позбавляє його права на оскарження в подальшому прийнятого рішення, зазначене право позивач реалізував шляхом звернення до суду.

Відтак, відповідач свій обов`язок щодо повідомлення про дату й час розгляду справи виконав, правомірно надіславши запрошення на зареєстровану адресу позивача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303-А, п.29).

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок судді» наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

У постанові від 22.05.2020 року у справі № 825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонської області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2021 року №301378 належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 90, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонської області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2021 року №301378 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (73008, Бериславське шосе, буд.46, ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.