Справа № 380/16850/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/16850/22 пров. № А/857/6137/23

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року (ухвалене головуючим - суддею Карп`як О.О. у м. Львові) у справі № 380/16850/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним рішення №186 від 23.05.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди:

08.04.1981- 23.04.1983 служба в рядах Рядянської Армії на посаді фельдшера санінструктора (5 р. 16 дн);

02.04.1986 16.09.1987 роботі на посаді рентген лаборанта у військовій частині НОМЕР_1 (1 р.5 міс. 15 дн);

17.09.1987- 04.12.1989 надстрокова військова служба у військовій частині НОМЕР_2 на посаді санітарного інструктора (2р. 2 міс. 18 дн);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що працював на посадах, на яких набув права на призначення та виплату йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначив, що положення чинного законодавства пов`язують право на нарахування та виплату спірної допомоги із посадою, яку займав пенсіонер, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Відтак вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню та звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати рішення від 23.05.2022 №186 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди з 08.04.1981 - 23.04.1983 - проходив службу в рядах Радянської Армії на посаді фельдшера - санінструктора; з 02.04.1986 - 16.09.1987 - працював на посаді рентген-лаборанта у військовій частині НОМЕР_1 ; у період з 17.09.1987 - 04.12.1989 призваний в надстрокову військову служба у військовій частині НОМЕР_3 на посаді санітарного інструктора. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 02.02.2022 року йому призначено пенсію за віком.

Згідно із записами в трудовій книжці від 17.03.1981 позивач, працював:

01.09.1977 - 02.03.1983 - навчання у Кременецькому медичному училищі за спеціальністю «фельдшер» - диплом НОМЕР_4 ;

17.03.1981 - 01.04.1981 - робота на посаді фельдшера фельдшерсько- акушерського пункту с. Гаї Розтоцькі ;

08.04.1981 - 23.04.1981 - служба в рядах Радянської Армії на посаді фельдшера- санінструктора ;

10.08.1983 - 01.04.1986 - робота на посаді завідувача фельдшерсько- акушерським пунктом с. Бучино Бродівської центральної районної лікарні;

02.04.1986 - 16.09.1987 - робота на посаді рентген-лаборанта у військовій частині НОМЕР_1 ;

17.09.1987 - 04.12.1989 - надстрокова військова служба у військовій частині НОМЕР_3 на посаді санітарного інструктора;

20.06.1991 - 26.08.1992 - робота на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робі Луцької КЕЧ;

26.08.1992 - 28.08.1992 - робота на посаді фельдшера психоневрологічного відділення;

02.09.1992 - 31.12.2012 - робота на посаді фельдшера швидкої невідкладної допомоги Бродівської центральної райлікарні;

01.01.2013 - 31.03.2022 - робота на посаді фельдшера станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги у Львівському обласному центрі екстренної медичної допомоги та медицини катастроф.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням від 23.05.2022 № 186 відмовлено позивачу в призначенні грошової допомоги згідно 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення виплати грошової допомоги.

Листом № 1300-5903-8/109102 від 21.11.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомив позивача про те, що страховий стаж ОСОБА_1 на посадах, які дають право на призначення грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій, складає 32 роки 3 місяці 4 дні, а саме:

17.03.1981 - 01.04.1981 на посаді фельдшера фельдшерсько-акушерського пункту;

10.08.1983 - 28.03.1986 на посаді завідувача фельдшерсько-акушерського пункту з виконанням обов`язків фельдшера та наданням медичних послуг населенню;

02.09.1992 - 31.03.2022 на посаді фельдшера швидкої невідкладної допомоги.

Позивач не погоджується із відмовою в зарахуванні до його спеціального стажу роботи спірних періодів, вважає відповідне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області протиправним та необґрунтованим, тому звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Кодексу, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за № 1911 «Про затвердження «Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно із п. 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно матеріалів справи, пільговий стаж позивача на дату звернення 42 роки 08 місяців 7 днів.

Стаж роботи позивача підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Однак, періоди проходження військової служби в Збройних силах СРСР на посадах фельдшера-санінструктора та рентген-лаборанта з 08.04.1981 по 23.04.1983, з 02.04.1986 по 16.09.1987, з 17.09.1987 по 04.12.1989 не враховані позивачу до пільгового стажу, оскільки в трудовій книжці зазначено посаду на якій працював, однак не вказано вид медичного закладу, який знаходився на території військової частини. А також позивачем не було долучено уточнюючих довідок, для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу на призначення грошової допомоги.

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції, правильно враховано, що згідно зі ст. 2 ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження служби зараховується громадянам до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно п. 4 Положення «Про порядок обчислення стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я», затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР № 1397 від 17.12.1959, вчителям, лікарям та іншим працівникам освіти і охорони здоров`я в стаж роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях та на посадах, робота в яких давала право на пенсію за вислугу років, зараховується служба у складі Збройних Сил СРСР, якщо не менше, 2/3 стажу, необхідного для призначення пенсії, приходиться на роботу в установах, організаціях та на посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.

До 01.01.1992 питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», ст. 58 якого визначено, що пенсії за вислугу років, установлені Постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання ст. 58 вказаного Закону Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959, № 1397 затверджено «Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я».

Підпунктом «б» п. 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вважав, що період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такі правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 24.04.2019 у справі № 450/3061/16-а, від 29.11.2019 у справі № 414/53/17.

Згідно записів у військовому квитку серії НОМЕР_5 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № А/885 від 25.03.2022 року, у період з 07.04.1981 по 23.04.1983, та з 17.09.1987 по 04.12.1989 проходив строкову службу в лавах Радянської Армії.

Відповідно до довідки Військової частини № 12 від 25.03.1989, встановлено, що позивач з квітня 1981 року по квітень 1983 проходив строкову службу на посаді фельдшера - санінструктора.

Відтак суд вірно вважав, що військовим квитком позивача та довідкою від 25.03.2022 року № А/885, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до приписів Порядку № 637 належним чином встановлюються відомості щодо трудового стажу та здійснюваної діяльності позивача за період з 08.04.1981 - 23.04.1983; з 02.04.1986 - 16.09.1987; з 17.09.1987 - 04.12.1989 під час військової служби на посаді фельдшера санінструктор, ренгентлаборанта та санітарного інструктора.

Судом також, встановлено, що позивачу з 02.02.2022 призначена пенсія за віком, станом на день досягнення пенсійного віку позивач працював у закладах та установах державної та/або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та стаж роботи на таких посадах на момент досягнення пенсійного віку становив понад 35 років.

Позивачу до моменту призначення пенсії за віком, пенсія з інших підстав не призначалась, одноразова грошова допомога не виплачувалась, а відтак, в силу приписів пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі № 380/16850/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький