Справа № 400/866/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 р. № 400/866/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в ДП «Таврійське»: з 01.10.2005 по 28.02.2006; з 01.04.2006 по 31.12.2010; з 01.08.2014 по 31.08.2014; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в ДП «Таврійське»: з 01.10.2005 по 28.02.2006; з 01.04.2006 по 31.12.2010; з 01.08.2014 по 31.08.2014; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням нарахованої заробітної плати в ДП «Таврійське» та утриманих із заробітної плати страхових внесків.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання роботодавцем обов`язку із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, саме несплата військовим радгоспом «Таврійський» (Державним підприємством «Таврійське») страхових внесків слугувало підставою для незарахування відповідачем спірних періодів роботи до страхового стажу позивача при призначенні їй пенсії за віком з 31.12.2022.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові з посиланням на статтю 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та зазначає про несплату роботодавцем позивача страхових внесків, а тому відсутність підстав для зарахування відповідних періодів до страхового стажу позивача.

Відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У період з 18.03.1981 по 04.09.2014 позивач працювала у Державному підприємстві «Таврійське» (до перейменування 24.07.2008 - військовий радгосп «Таврійський»), що підтверджується записами трудової книжки позивача.

Архівними довідками Трудового архіву Березанської селищної ради від 18.01.2021 № Г-2/01-12, № Г-3/01-12, № Г-5/01-12, № Г-6/01-12 підтверджується, що позивачу військовим радгоспом «Таврійський», Державним підприємством «Таврійське» нараховувалася заробітна плата, з якої утримувалися внески до Пенсійного фонду, за такі періоди трудової діяльності (в межах спірного періоду):

- з жовтня 2005 року по лютий 2006 року;

- з квітня 2006 року по травень 2008 року;

- з липня 2008 року по березень 2011 року;

- з травня 2011 року по серпень 2014 року.

У індивідуальних відомостях про застраховану особу щодо позивача містяться дані про нараховану позивачу військовим радгоспом «Таврійський» (Державним підприємством «Таврійське») заробітну плату за періоди трудової діяльності (в межах спірного періоду):

- з жовтня 2005 року по лютий 2006 року;

- з квітня 2006 року по грудень 2010 року.

Позивачу з 31.12.2022 (наступний день після дня досягнення 60-річного віку) призначена пенсія за віком на підставі Закону № 1058-IV.

Призначаючи позивачу пенсію, відповідач зарахував до страхового стажу період роботи позивача у військовому радгоспі «Таврійський» (Державному підприємстві «Таврійське») лише частково. Зокрема, розрахунок стажу позивача свідчить про те, що з періоду роботи з 01.11.2004 по 28.02.2006 відповідач зарахував до страхового стажу лише 11 місяців 8 днів, з 01.04.2006 по 31.07.2014 - лише 3 роки 9 місяців 26 днів.

Листом від 18.01.2023 № 461-12277/Г-02/8-1400/23 відповідач повідомив позивачу, що до її страхового стажу з 01.01.2004 врахований період згідно з даними персоніфікованого обліку.

Із розрахунку заробітної плати позивача, з якої позивачу призначена пенсія за віком, вбачається, що заробітна плата не врахована за періоди страхового стажу (а, отже, і до страхового стажу не зараховані):

- жовтень 2005 року - лютий 2006 року;

- травень 2006 року - серпень 2007 року;

- листопад 2007 року - грудень 2010 року;

- серпень 2014 року.

За квітень 2006 року, вересень і жовтень 2007 року заробітна плата (а, отже, і страховий стаж) врахована.

З листів відповідача від 18.01.2023 № 461-12277/Г-02/8-1400/23, від 28.02.2020 № 569-810/КО-05/8-1400/20 вбачається, підставою незарахування окремих періодів роботи у військовому радгоспі «Таврійський» (Державному підприємстві «Таврійське») до страхового стажу позивача є несплата цим підприємством страхових внесків.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Стаття 8 Закону № 1058-IV передбачає право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина друга статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Частина друга статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі -Закон №2464-VI) у сукупності з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI також покладає обов`язок своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на роботодавців.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку із сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на цьому підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а та від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина п`ята статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII „Про судоустрій та статус суддів передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати внесків до Пенсійного фонду, а тому наявність відповідної заборгованості підприємства не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періодів її роботи у військовому радгоспі «Таврійський» (Державному підприємством «Таврійське»):

- з жовтня 2005 року по лютий 2006 року;

- з травня 2006 року по серпень 2007 року;

- з листопада 2007 року по грудень 2010 року;

- серпень 2014 року.

За квітень 2006 року, вересень і жовтень 2007 року заробітна плата і страховий стаж враховані. Отже, за ці періоди позивач не позбавлена соціальної захищеності та реалізувала своє право на пенсійне забезпечення з урахуванням страхового стажу за відповідні періоди, тому за ці періоди позовні вимоги не підлягають до задоволення.

За змістом частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Ураховуючи наявність підстав для зарахування зазначеного вище періоду до страхового стажу, суд вважає обгрунтованим урахування також заробітної плати позивача за вказані вище періоди для обчислення пенсії.

Коментуючи аргумент відповідача щодо надання позивачем довідок про заробітну плату за період з 2005 року, тоді як заробітна плата повинна враховуватися за даними персоніфікованого обліку, суд зазначає, що позовна заява не містить вимог про врахування заробітку саме за зазначеними довідками. Також у справі відсутні докази того, що зазначені довідки надавалися відповідачу та щодо них виник будь-який спір.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд установив бездіяльність відповідача щодо неврахування під час призначення позивачу пенсії страхового стажу, набутого за час роботи у військовому радгоспі «Таврійський» (Державному підприємстві «Таврійське»), тому для захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати цю бездіяльність протиправною.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код: 13844159) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи в Державному підприємстві «Таврійське» (до перейменування - військовий радгосп «Таврійський»): з жовтня 2005 року по лютий 2006 року, з травня 2006 року по серпень 2007 року, з листопада 2007 року по грудень 2010 року, серпень 2014 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Державному підприємстві «Таврійське» (до перейменування - військовий радгосп «Таврійський»): з жовтня 2005 року по лютий 2006 року, з травня 2006 року по серпень 2007 року, з листопада 2007 року по грудень 2010 року, серпень 2014 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 31.12.2022 перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням страхового стажу та заробітку за період роботи в Державному підприємстві «Таврійське» (до перейменування - військовий радгосп «Таврійський»): з жовтня 2005 року по лютий 2006 року, з травня 2006 року по серпень 2007 року, з листопада 2007 року по грудень 2010 року, серпень 2014 року та виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію з урахуванням раніше виплачених сум.

5. У задоволенні позовних вимог за період квітня 2006 року, вересня 2007 року, жовтня 2007 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна