Справа № 440/5909/23
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/5909/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, у якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії від 04.04.2023 № 11;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.05.2023 №11 на зміну рішення від 04.04.2023 № 11;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 з 22.10.2021 пенсію по інвалідності, та провести відповідні виплати, починаючи з 22.10.2021.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (письмове провадження).

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

За приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №57 від 19.11.2021 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

У рішенні вказано, що заявнику 43 роки, встановлено ІІ групу інвалідності. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю 2 групи, у віці від 43 років до досягнення особою 45 років включно, становить 10 років. Страховий стаж особи становить 9 років 6 місяців 26 днів. Не зараховано до загального страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності, де прибутковий податок не сплачувався і відсутні дані в системі персоніфікованого обліку.

Згідно рішення №11 про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 22.10.2021.

Листом від 24.01.2022 №1000-0303-9/11141 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернулося до управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з проханням щодо не проведення виплати п/с по інвалідності №11 ОСОБА_1 , оскільки пенсія призначена безспіставно.

Розпорядженням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призупинено виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності до з`ясування.

14 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до загального стажу періоду перебування на спрощеній системі оподаткування 2008-2010 роки.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №11 від 21.01.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

У рішенні вказано, що заявнику 43 роки, встановлено ІІ групу інвалідності. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю 2 групи, у віці від 43 років до досягнення особою 45 років включно, становить 10 років. Страховий стаж особи становить 9 років 9 місяців 13 днів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2022 у справі №440/5732/22 визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 21 січня 2022 року №11; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 січня 2022 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2022 у справі №440/5732/22 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14.01.2022 та рішенням від 04.04.2023 №11 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

У рішенні вказано, що заявнику 43 роки, встановлено ІІ групу інвалідності. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю 2 групи, у віці від 43 років до досягнення особою 45 років включно, становить 10 років. Страховий стаж особи становить 9 років 8 місяців 13 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 16.05.2023 №11 на заміну рішення від 04.04.2023 №11 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

Відповідач зазначив, що заявнику 43 роки, встановлено ІІ групу інвалідності. Необхідний страховий стаж для осіб з інвалідністю 2 групи, у віці від 43 років до досягнення особою 45 років включно, становить 10 років. Страховий стаж особи становить 9 років 9 місяців 13 днів.

Не погоджуючись із відмовою у призначені пенсії, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний страховий стаж для призначення відповідного виду пенсії, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Згідно ст. 30 Закон №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону визначено осіб, які мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією серед яких для осіб з інвалідністю II та III груп від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.

Як підтверджено матеріалами справи, 09.11.2021 позивачу, згідно довідки МСЕК встановлено другу групу інвалідності з 22.10.2021 по загальному захворюванню.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно відомостей трудової книжки, страховий стаж позивача складається з наступного:

- з 14.08.1995 по 01.09.1999 - служба в органах внутрішніх справ України безперервно 4 роки 00 місяців 17 днів;

- з 25.10.1999 по 17.11.1999 - викладач кафедри правознавства з погодинною оплатою праці.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 02.02.2007 зареєстрований як фізична особа-підприємець та 21.12.2018 підприємницьку діяльність позивачем припинено.

При цьому, у період з 2007 року по 2008 рік позивач був платником єдиного податку, у період з 01.01.2008 по 31.12.2010 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності в ГУ ДПС у Полтавській області.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Стаття 1 Закону №1058-IV визначає страховий стаж як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин другої та третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті).

Персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Згідно з пункту 1 частини другої статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство - страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. під № 1566/11846, до заяви про призначення (перерахунку) пенсії додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV підпункту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 «Про внесення змін до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Закон України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набув чинності з 1 січня 2004 року. Саме з цієї дати обчислюється не трудовий, а страховий стаж, який підтверджується даними персоніфікованого обліку. Для того, щоб до трудового стажу був зарахований період підприємницької діяльності з 1992 року, необхідно подати до Пенсійного фонду України за місцем реєстрації підприємця дві довідки (до 1 травня 1993 року і з 1 травня 1993 року по 31 грудня 1995 року), згідно встановленої форми (додаток № 1 до постанови КМУ від 12.08.93 р. № 637), при умові, що підприємець за відповідний період сплачував страхові внески. В довідці вказується тільки період сплати і не відображається розмір сплачених внесків. Якщо в архіві Пенсійного фонду відсутні дані про сплату підприємцем страхових внесків, цей період не може бути врахований при обчисленні пенсії.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду: копію свідоцтва про сплату єдиного податку серії Д №534198 від 15.12.2007, копію довідки ГУ ДПС у Полтавській області №44128/6/16-31-24-05-17 про перебування позивача з 01.01.2008 по 31.12.2010 на спрощеній системі оподаткування.

Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) містять інформацію про сплату страхових внесків, в складі єдиного внеску, в період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2008. по 31.12.2010 за кодом типу ставки 8, що відповідно до Довідника кодів типів ставок страхового внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (додаток 1 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України), відповідає єдиному податку.

Виходячи з наведеного, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 01.01.2008 по 31.12.2010 роки займалася підприємництвом та сплачувала єдиний податок, тому зазначені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в повному обсязі згідно п.3-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

Крім того як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2017 року на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 3 від 25.03.2015 позивач отримав свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю.

Пунктом 2 частиною першою статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI визначено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закону № 5076-VI).

ОСОБА_1 , як самозайнятою особою у період з 04.01.2017 по 01.03.2020 та з 01.06.2020 по 30.06.2021 здійснювалась сплата внесків у Пенсійний фонд, що підтверджується відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5).

Згідно пункту 3 частини 1 статті 11 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску; за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Поряд з тим Законом України від 17 березня 2020 року №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI було доповнено пунктом 910 такого змісту: «Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом».

Законом України від 13 травня 2020 року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» у розділі VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI в абзацах першому і другому пункту 9-10 слова та цифри «березня та з 1 по 30 квітня» замінено словами та цифрами «березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня».

Законом України від 04 грудня 2020 року №1072-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» пункт 9-10 доповнено підпунктом 9-10.1 такого змісту: «Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначені в абзаці першому цього підпункту періоди в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом».

Таким чином, тимчасово, за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, законом передбачена можливість бути звільненим від нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску за себе. З 1 по 31 грудня 2020 року звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску лише фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку.

При цьому зазначені особи - платники єдиного внеску на власний розсуд вирішують питання щодо застосування передбаченого звільнення від єдиного внеску. Вони можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за вказані періоди в розмірах та порядку, визначених Законом №2464-VI. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом.

Самостійне визначення платником єдиного внеску бази нарахування єдиного внеску за звітні періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, з 1 по 31 травня 2020 року, з 1 по 31 грудня 2020 року у звітності свідчитиме про прийняття платником рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за вказані періоди в розмірах та порядку, визначених Законом №2464-VI.

Суд звертає увагу, що згідно п. 145 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для осіб, зазначених у пунктах 2, 3, 13 частини першої статті 11 цього Закону, які не сплачували страхові внески за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року на підставі пункту 9-10 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", такі періоди включаються до страхового стажу та вважається, що страхові суми було сплачено у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного законодавством для кожного з таких періодів

Таким чином, з 01.03.2020 по 31.05.2020 позивач звільняється від сплати єдиного внеску, однак такі періоди включаються до страхового стажу та вважається, що страхові суми було сплачено.

На підставі викладеного, за умови сплати ОСОБА_1 страхових внесків за період з 04.01.2017 по 29.02.2020, з 01.06.2020 по 30.06.2021 та можливість включення до страхового стажу періоду з 01.03.2020 по 31.05.2021 без сплати суми страхових внесків, суд вважає безпідставним відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, з 01.01.2021 по 30.06.2021.

Згідно змісту рішення від 16.05.2023 №11 на заміну рішення від 04.04.2023 №11 відповідачем зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2008 по 31.12.2010 та з 01.01.2017 по 31.12.2020, однак, у спірному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 9 років 9 місяців 13 днів, як і у скасованому судом рішенні від 21.01.2022 №11.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2008 по 31.12.2010 та з 01.01.2017 по 31.12.2020.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що наведені вище обставини свідчать про безпідставність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача спірних періодів роботи адвокатом з 01.01.2021 по 30.06.2021, а також не зарахування до його стажу періоду роботи з 01.01.2008 по 31.12.2010 та з 01.01.2017 по 31.12.2020, що свідчить про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення від 16.05.2023 №11, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведене узгоджується із приписами пунктів 2 та 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.01.2008 по 31.12.2010, з 04.01.2017 по 30.06.2021 включно.

Разом із тим у суду відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком, адже територіальним органом Пенсійного фонду під час розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії не надано оцінки підставам незарахування до страхового стажу окремих періодів, обмежившись зазначенням кількості зарахованих років страхового стажу.

Доказів не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його навчання та безперервної служби в органах внутрішніх справи у період з 14.08.1995 по 01.09.1999, а також роботи позивача у Полтавському університеті споживчої кооперації з 25.10.199 по 17.11.1999, учасниками справи суду не надано, а судом не виявлено.

Таким чином, при умові зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з з 01.01.2008 по 31.12.2010, з 04.01.2017 по 30.06.2021 такий становитиме 11 років 7 місяців 10 днів, як на те вказує позивач у позовній заяві.

В той же час обчислення страхового стажу належить до виключної компетенції пенсійного органу.

За таких обставин суд не може перебирати на себе функції органу Пенсійного фонду і вирішувати питання про призначення пенсії ОСОБА_1 , адже завданням адміністративного суду є здійснення контролю за правомірністю рішення суб`єкта владних повноважень, а не первинний розгляд того чи іншого питання.

Тому з метою захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії від 04.04.2023 № 11, то вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що правові наслідки для позивача створює саме рішення від 16.05.2023 №11 на заміну рішення від 04.04.2023 №11 як рішення суб`єкта владних повноважень, правова оцінка якому надана судом вище, інших неправомірних дій, які б створювали правові наслідки для позивача або мали вплив на права, обов`язки та інтереси позивача позивачем не наведено, а судом не виявлено.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул.Боголюбова, 13 В, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16 травня 2023 року №11 на заміну рішення від 04.04.2023 №11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи 01 січня 2008 року по 31 грудня 2010 року та з 04 січня 2017 року по 30 червня 2021 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 січня 2022 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва