Справа № 140/4211/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

06 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4211/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати при звільненні зі служби компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключенні із списків особового складу органу Держприкордонслужби; зобов`язання нарахувати та виплатити (з урахуванням раніше проведених виплат) грошову компенсацію за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, та за цінами предметів речового майна, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14 січня 2022 року №27/0/10-22-Р «Про доведення закупівельної вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» станом на 01 січня 2022 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач подав відзив на позов (а.с.24-26), а також клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України строку звернення до суду із цим позовом (а.с.20-21).

Ухвалою суду від 25 травня 2023 року позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України було залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин його пропуску.

05 червня 2023 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду (а.с43).

Ухвалою суду від 06 червня 2023 року продовжено розгляд справи.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду з таких мотивів та підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 26 серпня 2022 року наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №712-ос «Про особовий склад» звільнена з військової служби в запас та наказом від 26 серпня 2022 року №713-ос її виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба є публічною службою.

10 вересня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 відповідачем перераховані кошти в сумі 75849,36 грн - компенсація за неотримане речове майно.

Спірні правовідносини виникли щодо виплати позивачу після звільнення з військової служби компенсації вартості за неотримане речове майно.

Частина друга статті 122 КАС України встановлює загальний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи - шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поряд з тим частиною третьою статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до статті 9-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.

Пунктами 4, 5 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, його не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням). Компенсацію за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Подібний висновок міститься у постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі №560/8394/21.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду із цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. У такій категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі №540/2001/21, від 27 лютого 2023 року у справі №560/8394/21.

Ці висновки застосовані і Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 07 квітня 2023 року у справі №260/4686/22 у подібних правовідносинах.

Як уже зазначав суд, позивач звільнена з військової служби (26 серпня 2022 року). Не погоджуючись із розрахунком грошової компенсації за неотримане речове майно, яка виплачена фактично 10 вересня 2022 року, позивач до суду із цим позовом звернулася лише 14 березня 2023 року, тобто із пропуском строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Судом запропоновано позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин для звернення до суду в межах встановленого строку, підтверджених належними доказами.

У поданій заяві ОСОБА_1 стверджує, що про порушення своїх прав вона дізналася з 30 грудня 2022 року після отримання відповіді відповідача на адвокатський запит з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 . Також позивач зазначила, що поважними причинами пропуску строку є: вина відповідача, який не проінформував її в день звільнення про те, що компенсація за речове майно виплачена не в повному обсязі; вжиття заходів задля з`ясування реальної компенсації за неотримане речове майно шляхом листування із відповідачем та зверненням за правовою допомогою; загроза життю та здоров`ю внаслідок активних повітряних тривог та масових ракетних обстрілів міст та відсутності регулярного електрозабезпечення протягом осені 2022 року та зими 2023 року.

Однак наведені підстави не можна визнати поважними причинами пропуску строку звернення до суду із цим позовом з огляду на таке.

За загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд звертає увагу, що встановлені статтею 122 КАС України строки визначаються альтернативно - це день, коли особа або фактично дізналася, або повинна була дізнатися (мала реальну можливість дізнатися) про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду необхідно довести той факт, що позивач не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку (у цьому випадку - місячного) від дати такого порушення прав, свобод чи інтересів. В той же час триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання нею строку звернення до суду з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Звернення представника позивача 30 грудня 2022 року (більш як через три місяці після отримання спірної грошової компенсації) з адвокатським запитом, який не вважається досудовою формою врегулювання спору, не свідчить про те, що позивач була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду за захистом прав, які вважає порушеними, з дня проведення з нею розрахунку (мав місце 10 вересня 2022 року). Будь-яких об`єктивних перешкод щодо неможливості своєчасно (в межах місячного строку) звернутися до відповідача із запитом щодо проведених виплат сум грошового забезпечення, а також компенсації за неотримане речове забезпечення позивач не навела.

Суд зазначає, що нереалізація права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від самого позивача, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Твердження позивача про те, що відповідач в день звільнення не проінформував її про те, що компенсація за речове майно виплачена не в повному обсязі, суд вважає безпідставними, оскільки в день звільнення позивачу взагалі не була виплачена така компенсація. Як уже було зазначено, позивач звільнена з військової служби 26 серпня 2022 року, а виплату грошової компенсації за неотримане речове майно їй проведено відповідачем 10 вересня 2022 року.

З приводу посилань позивача на введення воєнного стану, то сам факт введення в Україні воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на своєчасність звернення позивача до суду. Волинська область не відносяться до територій, що є тимчасово окупованими, територій, що знаходяться в оточенні (блокуванні) та/або територій, на яких ведуться активні бойові дії. З часу введення в Україні воєнного стану Волинський окружний адміністративний суд не припиняв роботу, забезпечуючи усім особам, можливість реалізації права на судовий захист, а на веб-сайті суду розміщувалась інформація про режим роботи суду у період воєнного стану. В той же час позивач в загальному посилається на обставини, які мають місце по всій території України - повітряні тривоги, ракетні обстріли та перебої з електроенергією.

Суд зауважує, що посилання позивача на повітряні тривоги та перебої з електропостачанням не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку на подання позовної заяви, оскільки зазначені обставини не носили постійного, безперервного характеру у період з 10 вересня 2022 року (дата отримання компенсації вартості за неотримане речове майно).

Суд також враховує тривалість пропуску строку звернення до суду із цим позовом: позивач звернулася з позовом через п`ять місяців після спливу цього строку. При цьому, як видно з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», у січні 2023 року ОСОБА_1 зверталася до суду з іншим адміністративним позовом до цього ж відповідача (справа №140/1143/23).

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом поважними, зокрема, нею не наведено жодних обставин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Таким чином, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мала реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений КАС України строк, а у поданій заяві позивача не наведено причин, які дійсно перешкоджали їй звернутись до суду своєчасно із цією позовною заявою.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду у частині взаємопов`язаних позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати грошової компенсації за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно (що не є складовою грошового забезпечення), належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами позивач не надала, тому суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись статтями 122, частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк