Справа № 300/2505/23
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2023 р. справа № 300/2505/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 16.01.2023 за № 14, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 16.01.2023 за № 14, зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивує тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не враховано до спеціального (пільгового) стажу роботи позивача за Списком №1 періоди роботи з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008. Вважає, що зазначені періоди підлягають до зарахування та, як наслідок, у позивача наявні необхідні умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Просить суд визнати протиправним рішення від 16.01.2023 за № 14 та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши при цьому до стажу роботи в шкідливих умовах, спірні періоди.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 19.05.2023. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.52-57). Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

Згідно записів в трудовій книжці, позивач з 18.11.1997 по 01.04.2000 працювала апаратником випарювання, апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом заводів "Діанат", "Каустик" ВАТ "Оріана", з 02.04.2000 по 31.05.2001 - апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ЦМК заводу "Діанат" ТОВ ВКФ "Метл", з 01.06.2001 по 30.04.2005 - апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом у ЗAT "Лукор", з 01.05.2005 по 21.12.2008 - апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ТОВ "Карпатнафтохім" (а.с.17-19).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 45-річного віку, 27.09.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням від 16.01.2023 за № 14 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного пенсійного віку та пільгового стажу роботи за Списком №1 (а.с.48).

Так, вказаним рішенням відповідач підтвердив наявний у позивача стаж роботи за Списком №1, який складає 6 років 11 місяців 18 днів, до якого зараховано періоди роботи з 18.11.1997 по 31.01.1998, з 16.02.1998 по 01.04.2000, з 01.06.2001 по 09.04.2004, з 01.05.2004 по 09.05.2004, 01.06.2004 по 30.04.2005, з 01.05.2005 по 21.12.2008.

В той же час, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не зараховано до спеціального (пільгового) стажу роботи позивача за Списком №1 періоди роботи з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-Х11) в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі Закон №213- VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 15 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років, та збільшено страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за Списком №1 з 15 до 20 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Водночас 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.08.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) розділом XIV1, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..

У зв`язку із цим на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №580/360/3611/20.

Судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах її вік складав 45 років, тобто позивач досягла необхідного віку для призначення пільгової пенсії. Відтак, посилання відповідача на не досягнення позивачем 50-річного віку як на підставу відмови у призначенні пільгової пенсії за Списком №1 є необґрунтованим.

В той же час, слід зазначити, що обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність стажу роботи за Списком №1 для жінок 7 років 6 місяців.

Як встановлено ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відомостями, які містяться в трудовій книжці підтверджено період роботи позивача на посадах апаратника випарювання, апаратника центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008.

Посади апаратника випарювання, апаратника центрифугування в особливо шкідливому цеху - з виробництва соди каустичної діафрагмовим методом передбачені як пільгові чинними у період роботи позивачки Списками №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Окрім того, позивачем надано відповідачу накази про проведення атестації робочих місць, уточнюючу довідку про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах по Списку №1, особові рахунки по заробітній платі, довідку про перебування у відпустках без збереження заробітної плати, накази про прийняття на роботу та звільнення та інші (а.с. 20-25, 27-31, 33-38, 41-46).

Враховуючи викладене, відповідач протиправно не зарахував позивачу пільговий стаж за періоди з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008.

Відтак, пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 становить більше 10 років.

Враховуючи досягнення 45-річного віку, наявність страхового стажу з урахуванням кратності 23 роки 04 місяці 7 днів та пільгового стажу за Списком №1 більше 10 років, позивач набула права на пільгову пенсію за віком за Списком №1, тому рішення від 16.01.2023 за № 14 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, слід зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, періоди роботи позивача з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досягла віку 45 років 14.09.2022 та звернулась із заявою про призначення пенсії 27.09.2022, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку, отже пенсія має бути призначена з 15.09.2022.

Тому слід зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 15.09.2022 - з наступного дня після досягнення позивачем 45-річного віку.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що в ході розгляду даної справи відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Тому, необхідно стягнути з Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування рішення від 16.01.2023 за № 14, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.01.2023 за № 14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити з 15.09.2022 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до спеціального стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 01.02.1998 по 01.02.1998, з 01.04.1998 по 02.04.1998, з 01.05.1998 по 02.05.1998, 06.11.1998 по 15.02.1998, з 02.04.2000 по 31.05.2001, з 10.04.2004 по 30.04.2004, з 10.05.2004 по 31.05.2004, з 27.05.2006 по 31.01.2007, з 05.02.2007 по 21.12.2008.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.