Справа № 591/2767/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 р.Справа № 591/2767/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, повний текст складено 04.02.23 року по справі № 591/2767/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області №117 від 01.03.2021 про накладення адміністративного стягнення, якою визнано винною ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП та накладено на продавця ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 204 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до оскаржуваної постанови її визнано винною у порушені регламентованих режимів проведення поточного прибирання і дезінфекції приміщення та обладнання, у порушені правил використання ЗІЗ, чим порушила ст.ст. 7, 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст.ст. 10, 33, 34 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" постанову головного державного санітарного лікаря України від 06.06.2020 № 34. Вважає, що вказані норми закону адресовані виключно підприємствам, установам і організаціям та їх власникам, які саме і зобов`язані забезпечувати необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами, своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів. Позивачка не є власником торгової точки, а тому обов`язки визначені вказаними норми закону не розповсюджуються на неї.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2022 позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області №117 від 01 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 42 КУаП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 204 грн. на ОСОБА_1 .

Провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу. в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач, як працівник магазину несе відповідальність за дотриманням відповідних санітарних норм. Крім того, факт виявлених порушень не спростований в ході розгляду справи в суді першої інстанції та визнано позивачем під час заходу контролю.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку про притягнення її до адміністративної відповідальністі за ст. 42 КУпАП, оскільки за наявність дезінфекційних засобів та проведення поточної дезинфекції відповідає суб`єкт господарювання. Також зазначає, відповідач визнав винною ОСОБА_1 , тоді як недоліки порушень зобов`язав усунути ФОП ОСОБА_2 , а отже встановлені порушення допущені не позивачем, а саме суб`єктом господарювання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи підтверджено, що 28.02.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області складено стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, яким встановив, що у мінімагазині ФОП ОСОБА_2 на центральному ринку, АДРЕСА_1 відсутній запас нових ЗІЗ, не створені умови для зберігання використаних ЗІЗ, відсутні деззасоби, несвоєчасно ведеться журнал проведення поточного прибирання.

Також, 28.02.2021 відповідачем складено акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкту, яким встановлено, що у мінімагазині ФОП ОСОБА_2 відсутні запаси нових ЗІЗ, не створені умови для зберігання використаних ЗІЗ, відсутні засоби дезінфекції, не ведеться журнал поточного прибирання.

Вказаним актом запропоновано ФОП ОСОБА_2 негайно забезпечити дотримання профілактичних та протиепідемічних заходів щодо запобігання поширенню COVID-19 та негайно вжити заходи щодо усунення недоліків, виявлених під час перевірки.

Постановою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області № 117 від 01.03.2021 про накладення адміністративного стягнення визнано винною ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 42 КУпАП та накладено на продавця ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 204 грн.

Відповідно до вказаної постанови зазначено, що ОСОБА_1 винна у порушені регламентованих режимів проведення поточного прибирання і дезінфекції приміщення та обладнання, правил використання ЗІЗ, чим порушено ст.ст. 7, 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення", ст.ст. 10, 33, 34 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постанови головного державного санітарного лікаря України від 06.06.2020року № 34.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржила її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Українипередбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимогст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" підприємства, установи і організації зобов`язані:

- за пропозиціями посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби розробляти і здійснювати санітарні та протиепідемічні заходи;

- у випадках, передбачених санітарними нормами, забезпечувати лабораторний контроль за виконанням вимог цих норм щодо безпеки використання (зберігання, транспортування тощо) шкідливих для здоров`я речовин та матеріалів, утворюваних внаслідок їх діяльності викидів, скидів, відходів та факторів, а також готової продукції;

- на вимогу посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби надавати безоплатно зразки використовуваних сировини і матеріалів, а також продукції, що випускається чи реалізується, для проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи;

- виконувати розпорядження і вказівки посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду;

- усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

- негайно інформувати органи державної санітарно-епідеміологічної служби про надзвичайні події і ситуації, що становлять загрозу здоров`ю населення, санітарному та епідемічному благополуччю;

- відшкодовувати у встановленому порядку працівникам і громадянам шкоду, завдану їх здоров`ю внаслідок порушення санітарного законодавства.

Власники підприємств, установ і організацій та уповноважені ними органи зобов`язані забезпечувати їх необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами.

Отже, вказаною нормою визначено, що виключно підприємства, установи і організації та їх власники зобов`язані забезпечувати необхідними для розробки та здійснення санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів санітарними нормами.

Водночас, оскільки позивач не є власником магазину чи посадовою особою суб`єкту господарювання, який здійснює торгівельну діяльність, відтак обов`язки визначені вказаною нормою закону на ОСОБА_1 не розповсюджуються.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" Кабінет Міністрів України відповідно до Закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей:

- у разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень;

- органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані забезпечувати своєчасне проведення масових профілактичних щеплень, дезінфекційних, дезінсекційних, дератизаційних, інших необхідних санітарних і протиепідемічних заходів.

У разі загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь) або радіаційних уражень відповідними головними державними санітарними лікарями на окремих територіях можуть запроваджуватися позачергові профілактичні щеплення, інші санітарні заходи відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" основними принципами профілактики інфекційних хвороб є:

- визнання захисту населення від інфекційних хвороб одним із пріоритетних напрямів діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;

- дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності;

- комплексність проведення профілактичних, протиепідемічних, соціальних і освітніх заходів, обов`язковість їх фінансування;

- безоплатність надання медичної допомоги особам, хворим на інфекційні хвороби, у державних і комунальних закладах охорони здоров`я та в державних наукових установах;

- соціальний захист осіб, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями;

- державна підтримка відповідних наукових розробок і вітчизняних виробників медичних імунобіологічних препаратів, лікарських і дезінфекційних засобів та виробів медичного призначення, що застосовуються для профілактики, діагностики та лікування інфекційних хвороб.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" дезінфекційні заходи поділяються на такі види: профілактичні дезінфекційні заходи - заходи, що проводяться у жилих, виробничих, навчальних, санітарно-побутових та інших приміщеннях, будівлях і спорудах, на територіях населених пунктів, у місцях масового відпочинку населення та рекреаційних зонах, в інших можливих місцях розмноження переносників збудників інфекційних хвороб. Профілактичні дезінфекційні заходи проводяться не рідше двох разів на рік - навесні та восени. Профілактичні дезінфекційні заходи проводяться органами державної санітарно-епідеміологічної служби, а також суб`єктами підприємницької діяльності на підставі відповідних договорів з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами; поточні дезінфекційні заходи - заходи, що систематично проводяться у закладах охорони здоров`я, на об`єктах громадського харчування та на підприємствах харчової промисловості, у приміщеннях масового перебування людей (підприємства побутового обслуговування населення, навчальні та культурно-освітні заклади тощо), а також у жилих приміщеннях під час перебування в них інфекційних хворих чи бактеріоносіїв. Поточні дезінфекційні заходи проводяться по декілька разів на день залежно від епідемічної ситуації. Поточні дезінфекційні заходи проводяться працівниками відповідних підприємств, установ, організацій, а в жилих приміщеннях - хворими на інфекційні хвороби, бактеріоносіями, членами їх сімей тощо; Заключні дезінфекційні заходи - заходи, що проводяться в осередку інфекційної хвороби після видалення з нього джерела інфекції. Заключні дезінфекційні заходи проводяться органами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 28.02.2021 у відношенні ОСОБА_1 та акту санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкту від 28.02.2021 встановлено відсутність засобів дезінфекції, однак обов`язок забезпечення такими засобами покладається на власника торгової точки.

Постановою головного санітарного лікаря України від 06.06.2020 № 34 затверджено тимчасові рекомендації щодо організації проти епідеміологічних заходів з торгівлі на ринках на період карантину, про порушення яких в протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено.

Відповідно до пункту 8 "Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", які затверджені Постановою МОЗ України № 17 від 09.05.2020, суб`єкт господарської діяльності повинен забезпечити: постійну наявність рідкого мила, антисептиків та паперових рушників в санвузлах (за їх наявності). Використання багаторазових рушників заборонено; інформування клієнтів щодо встановлених обмежень та умов обслуговування в закладі та на офіційних сторінках в мережі Інтернет та соціальних мережах; вологе прибирання виробничих приміщень та поверхонь, місць контакту рук працівників і відвідувачів (ручки дверей, місця сидіння, раковини, столи тощо з використанням миючих та дезінфекційних (в кінці зміни) засобів не рідше, ніж кожні 2 години, перед відкриттям та після закінчення робочого дня/зміни; централізований збір використаних засобів індивідуального захисту, паперових серветок в окремі контейнери (урни) з кришками та одноразовими поліетиленовими пакетами з подальшою утилізацією; обмеження масових зборів працівників в закритих приміщеннях; тимчасове відсторонення від роботи осіб з групи ризику (особи, які досягли 60-річного віку, особи, які мають хронічні захворювання, що пригнічують імунітет та хронічні захворювання легень).

Відповідно до пункту 9 "Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", які затверджені Постановою МОЗ України №17 від 09.05.2020, працівники повинні: регулярно мити руки з милом або обробляти їх спиртовмісними антисептиками не рідше ніж раз на 3 години, та після відвідування громадських місць, використання туалету, прибирання, обслуговування тощо; утримуватись від контактів з особами, що мають симптоми респіраторних захворювань - кашель, лихоманка, ломота в тілі тощо; самоізолюватись у разі виникнення симптомів респіраторних захворювань.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов`язок проведення поточної дезінфекції покладено виключно на суб`єкта господарювання.

Позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений 28.02.2021, справу розглянуто на наступний день 01.03.2021 о 10-00 год., тобто ОСОБА_1 не мала можливості ознайомитися з усіма матеріалам справи, зокрема з записом відео, який зазначений додатком до протоколу.

Так, відповідно до вимог ст. 236 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням санітарних норм розглядають органи державної санітарно-епідеміологічної служби.

Приписами ч. 2 ст. 236 КУпАП визначено, що від імені органів державної санітарно-епідеміологічної служби розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення в межах територій та об`єктів нагляду, визначених законодавством, мають право: головний державний санітарний лікар України та його заступники, головні державні санітарні лікарі Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць та їх заступники, головні державні санітарні лікарі районів, міст, районів у містах, лінійних підрозділів та об`єктів водного, залізничного, повітряного транспорту, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, Служби безпеки України, з`єднань, частин та підрозділів і їх заступники; лікарі-гігієністи, лікарі-епідеміологи органів державної санітарно-епідеміологічної служби - щодо адміністративних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 41, а також статтею 42, частиною другою статті 44-3, статтями 78, 80 - 83, 95, 167, 168-1, 170 (коли вони є порушеннями санітарних норм).

Наказом МОЗ "Про затвердження Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства" № 64 від 14 квітня 1995 року затверджено Інструкцію про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства.

Вказана Інструкція встановлює порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб органів, установ і закладів державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Так, пунктом 1.2 вказаної Інструкції передбачено, що порушення санітарного законодавства може проявлятися в порушенні Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", інших актах законодавства, що стосуються забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів (надалі - санітарні норми), які затверджує Головний державний санітарний лікар України

Приписами п. 1.3 Інструкції визначено, що невиконанням постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідслужби вважається винна діяльність (дія або бездіяльність) особи (посадової особи чи громадянина), що призвела до невиконання вимог, які містяться у зазначених документах, і на яку посадовою особою держсанепідслужби, що винесла зазначені документи, покладено відповідальність за їх виконання (дотримання).

Згідно з вимогами п. 2.8 вищевказаної Інструкції, суть правопорушення в протоколі повинна бути описана таким чином, щоб було зрозуміло: де вчинено порушення; коли вчинено порушення; в якій саме дії (бездіяльності) та за яких умов це порушення відбулося з вказівкою на конкретні статті Закону, пункти санітарних норм, що порушуються, або на конкретні постанови, розпорядження, приписи, висновки посадових осіб держсанепідслужби, які не виконуються.

Крім того, приписами п. 2.9 Інструкції визначено, що при складанні протоколу і констатації факту порушення санітарного законодавства в актах вживається термінологія з Закону, інших актів законодавства, що стосуються забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, санітарних норм.

Відповідно до вимог п. 3.3 Інструкції, при підготовці до розгляду справи уповноважена на те посадова особа держсанепідслужби зобов`язана вирішити такі питання: чи належить до її компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи; чи повідомлено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з вимогами п. 3.8 Інструкції, при підготовці до розгляду справи потрібне своєчасне повідомлення осіб, які беруть учать у її розгляді, про час і місце її розгляду. Для особи, яка притягається до відповідальності, це є обов`язковим і може бути вказано у протоколі при його складанні або шляхом надсилання повідомлення про розгляд справи про санітарне правопорушення.

Приписами п. 3.9 вказаної Інструкції визначено, що справа розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, відповідач, у випадку відсутності особи, відносно якої розглядається справа, відсутності даних про її належне сповіщення та відсутності заяви про розгляд справи за її відсутності, повинен був відкласти розгляд справи та вжити заходів щодо належного повідомлення такої особи.

Також, посилання відповідача на те, що підпис ОСОБА_1 у протоколі та сплата нею штрафу є ознакою визнанням нею вини, колегія суддів вважає помилковим.

Постановою Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 757/2757/16-а встановлено, що суди помилково дійшли висновку про те, що підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення. Такий висновок суперечить положенням ст. 71 КАС щодо обов`язку саме відповідача доводити правомірність свого рішення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 23-рп/2010 від 22.10.2010 зазначає, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про скасування постанови ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області №117 від 01.03.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 42 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 204 грн. на ОСОБА_1 та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2022 по справі № 591/2767/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 07.06.2023 року