Справа № 120/6013/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залучення другого відповідача

м. Вінниця

07 червня 2023 р. Справа № 120/6013/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю допущеної відповідачем бездіяльності щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ухвалою від 12.05.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, залучено за ініціативою суду до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача військову частину НОМЕР_2 .

06.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, разом з відзивом на позовну заяву стороною відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом, а також клопотання про заміну відповідача, оскільки військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні в Військової частини НОМЕР_2 яка й здійснює нарахування та виплату коштів військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 .

Визначаючись щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративно судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративно судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративно судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративно судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

За висновком Верховного Суду, викладеним в пункті 43 постанови від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21, до «усіх виплат» також належить і виплата вихідної допомоги (одноразової грошової допомоги при звільненні).

Тобто до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19 липня 2022 року (надалі - Закон № 2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції.

Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції Закону № 2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Строки, визначені частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, стосуються виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

Поряд із цим, статтею 1 глави XIX Кодексу законів про працю України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338-р постановлено з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установити для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 червня 2023 року.

Тобто з моменту внесення змін до статті 233 КЗпП України в частині обмеження строків звернення до суду та по даний момент такі строки звернення є подовженими та не можуть бути обмеженими.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що в обґрунтування висновків про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Іліан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, в ньому також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, як наслідок клопотання Військової частини НОМЕР_3 про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

В свою чергу, надаючи оцінку клопотанню відповідача в частині заміни належного відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС).

Згідно з ч. 5 ст. 48 КАС під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За правилами ч. 6 ст. 48 КАС після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, що передбачено ч. 7 ст. 48 КАС.

Як вже було зазначено вище, відповідно до позовної заяви предметом судового розгляду є визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини, протиправною та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Однак, як повідомив представник відповідача, ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , однак, згідно з Довідкою №287 від 29.05.2023, вказана військова частина знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно, нарахування та виплата передбачених законом коштів військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснює військова частина НОМЕР_2 , а тому спрямовані до НОМЕР_1 позовні вимоги зобов`язального характеру відповідач не матиме змоги виконати.

Враховуючи викладене, зважаючи на предмет позову та відсутність клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача, суд доходить висновку про необхідність з власної ініціативи зміни процесуального статусу військової частини НОМЕР_2 з третьої особи на другого відповідача.

Водночас другому відповідачу необхідно надати час для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України.

Частиною шостою статті 48 КАС України визначено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Керуючись ст.ст. 48, 162, 248, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

В задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про заміну відповідача - відмовити.

Змінити процесуальний статус Військової частини НОМЕР_2 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача на другого відповідача.

Встановити Військовій частині НОМЕР_2 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз`яснити Військовій частині НОМЕР_2 , що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Копії ухвали суду надіслати учасникам справи.

Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна