Справа № 825/2039/18
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2039/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Тихоненко О.М.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Василенка Я.М.

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника позивача: Сошенка О.Ю.

представника апелянта: Ринденко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, співвідповідач - Північне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» (далі по тексту - позивач, ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки») звернулося до суду із адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року замінено його правонаступником - Офісом великих платників податків ДПС), Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі по тексту - відповідачі, Офіс ВПП ДПС, Північне міжрегіональне управління ДПС) в якому просило :

- визнати протиправними дії відповідача - Офіс ВПП ДПС з нарахування пені у розмірі 1 260 754,33 грн., у зв`язку із визначенням ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДПС з неповернення ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» надміру сплаченої суми пені у розмірі 878 287,56 грн., шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції) та погашення грошових зобов`язань за цим платежем;

- зобов`язати Офіс ВПП ДПС відобразити в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції) суму надміру сплаченої пені, у розмірі 878 287,56 грн., яку спрямовувати на погашення грошового зобов`язання за цим платежем.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Офісу ВПП ДПС з нарахування пені у розмірі 1 260 754,33 грн., у зв`язку з визначенням ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2016 року.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу ВПП ДПС з неповернення ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» надміру сплаченої суми пені у розмірі 878 287,56 грн., шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці позивача, за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)», та погашення грошових зобов`язань за цим платежем.

Зобов`язано Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відобразити в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» суму надміру сплаченої пені у розмірі 878 287,56 грн., яку спрямовувати на погашення грошового зобов`язання за цим платежем.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.12.2016 року ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» подано декларацію з ПДВ за листопад 2016 року.

У подальшому позивач самостійно виявив помилки у поданій раніше декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

27.06.2017 року ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» сплатило недоплату з ПДВ в сумі 18 863 806,00 грн. та 3% штрафних санкцій в сумі 565914,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №581 від 27.06.2017 року.

29.06.2017 року ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» подало уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації, з ПДВ за листопад 2016 року, а також на виконання вимог підпунктів 129.1.3, 129.3.1 та абзацу 2 пункту 129.4 статті 129 ПК України здійснило нарахування пені в розмірі 609 585,18 грн., на сплату якої спрямовано наступні кошти: 627 872,74 грн. - згідно меморіального ордеру №23162 від 04 липня 2017 року та 860 000, 00 грн., відповідно до платіжного доручення №632 від 29 серпня 2017 року (всього - 1 487 872,74 грн.).

Позивач, вважаючи, що ним надміру сплачена сума пені в розмірі 878 287, 56 грн., звернувся до податкового органу із заявою №0137/18КО від 15 лютого 2018 року про її повернення шляхом відображення цих коштів в інтегрованій картці за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» і погашення грошових зобов`язань за цим платежем.

Листом №10970/10/28-10-41-04-08 від 13.03.2018 року Офіс ВПП ДПС повідомив позивача, що за результатами здійсненого аналізу ІКП 14060100 товариства ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) встановлено, що 29.06.2017 року суб`єктом господарювання подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації ПДВ, за листопад 2016 року, згідно з яким донараховано податкові зобов`язання в розмірі 18 863 806,00 грн. Граничний термін сплати податкового зобов`язання по податковій декларації за листопад 2016 року 30 грудня 2016 року, а відтак нарахування пені в розмірі 1 260 754,33 грн. здійснено на суму заниженого грошового зобов`язання по декларації за листопад 2016, за період з 31 грудня 2016 року по 29 червня 2017 року включно, у зв`язку із чим у ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» відсутня переплата з пені в розмірі 878 287,56 грн.

Вважаючи протиправними дії податкового органу щодо нарахування пені, починаючи з наступного (а не 91-го) дня після закінчення граничного терміну сплати податкового зобов`язання по податковій декларації за листопад 2016 року, та, як наслідок, неповернення переплачених сум ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки», останній звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надміру сплачено пеню в розмірі 878 287,56 грн., а на момент подання заяви про повернення надміру сплаченої пені у товариства був відсутній податковий борг, заява про повернення надміру сплаченої суми пені подана вчасно, а тому податковий орган був зобов`язаний відобразити в інтегрованій картці позивача, як платника податків, згідно з визначеним останнім напрямом перерахування коштів, згідно заяви про повернення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо неповернення позивачу надміру сплаченої суми пені у спосіб, визначений останнім у заяві про повернення, призвела до порушення прав позивача на повернення такої надміру сплаченої суми пені.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.156, 14.1.162 та 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі, спір виник щодо періоду нарахування пені за умови визначення суми грошового зобов`язання платником податків.

Пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) було встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається:

а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом;

б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України» щодо покращення інвестиційного клімату в Україні №1797-VIII від 21 грудня 2016 року, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 129.1 викладено в такій редакції:

«Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання».

В той же час, пунктом 129.9 статті 129 ПК України (в редакції як до 01 січня 2017 року, так і після внесення змін) визначено, що у разі внесення змін до податкової звітності, внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок, відповідно до статті 50 цього Кодексу, пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Отже, вищезазначені правові положення свідчать, що при визначенні суми податкового зобов`язання платником податків або податковим агентом нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання; у разі ж внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок пеня, передбачена цією статтею, як така не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; разом з тим, у випадку внесення таких змін після спливу 90-денного строку при нарахуванні пені слід застосовувати положення підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України, які регулюють питання пені при визначенні податкового зобов`язання платником податків або податковим агентом.

23 листопада 2018 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів №2628-VIII (набрав чинності з 01 січня 2019 року) зі статті 129 ПК України виключено пункт 129.9, а до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України внесено зміни, згідно з якими при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, нарахування пені розпочинається після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, оскільки ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» було самостійно донараховано суму податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2016 року, а тому для визначення моменту початку нарахування пені застосовується підпункт 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України.

Відповідно, нарахування пені на суму податкового зобов`язання позивача з ПДВ, за листопад 2016 року, розпочалось після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, тобто з 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

З огляду на приписи статті 203 ПК України, останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2016 року є 30 грудня 2016 року, нарахування пені має розпочатися 31 березня 2017 року, тобто з 91 календарного дня, наступного за 30 грудня 2016 року.

Правовими положеннями пп. 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України передбачено, що нарахування пені закінчується в день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Розмір пені, яка нараховується на суму грошового зобов`язання, визначено пунктом 129.4 статті 129 ПК України, який передбачає застосування різних ставок для розрахунку пені залежно від того, хто здійснив визначення суми зобов`язання.

Так, у випадку самостійно визначення платником податків суми податкового зобов`язання, застосуванню підлягає абзац другий підпункту 129.4 статті 129 ПК України, відповідно до якого на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

З огляду на вищезазначені правові норми, правову позицію касаційної інстанції під час розгляду даної справи та встановлені обставини судом апеляційної інстанції, розмір пені, яку відповідач має обліковувати як пеню, у зв`язку з уточненням позивачем податкового зобов`язання з ПДВ, має складати 609 585,18 грн.

Натомість, податковим органом було помилково розраховано пеню у розмірі 1 260 754,33 грн., у зв`язку з визначенням ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2016 року, тобто з порушенням підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України. Зазначене відбулося внаслідок нарахування пені з першого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, що суперечить приписам ПК України.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені статтею 43 ПК України, пункт 43.1 якої встановлює, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу

Згідно з пунктом 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Вимоги до заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені пунктом 43.4 статті 43 ПК України, відповідно до якого платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку

Таким чином, стаття 43 ПК України пов`язує повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені з одночасним виконанням таких умов: наявністю помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та/або пені; відсутністю у платника податків податкового боргу; поданням платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми із зазначенням одного з передбачених пунктом 43.4 статті 43 ПК України напрямів перерахування коштів.

Так, ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» було надміру сплачено пеню у сумі 878 287,56 грн., проте на момент подання вказаної заяви у товариства був відсутній податковий борг.

15.02.2018 року, тобто у межах 1095 днів від 27 червня 2017 року та 29 серпня 2017 року, ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» було подано заяву про повернення надміру сплаченої пені, у якій було зазначено один з передбачених пунктом 43.4 статті 43 ПК України напрямів перерахування коштів, то надміру сплачена сума пені має бути відображена Відповідачем в інтегрованій картці платника позивача згідно з визначеним останнім напрямом перерахування коштів у заяві про повернення.

Таким чином, бездіяльність контролюючого органу щодо неповернення позивачу надміру сплаченої суми пені у спосіб, визначений останнім у заяві про повернення, призвела до порушення законних прав та інтересів ПАТ «А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.- Прилуки» на повернення надміру сплаченої суми пені.

Аналіз наведених правових положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що у зв`язку з визнанням судом протиправною бездіяльності Офісу ВПП ДПС щодо неповернення ПАТ «А/Т Тютюнова компанія В.А.Т.-Прилуки» надміру сплаченої суми пені у розмірі 878 287,56 грн., право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Північного міжрегіонального управління ДПС відобразити в інтегрованій картці платника за кодом 14020700 «Тютюн та тютюнові вироби за ставкою у процентах до обороту з реалізації товару (продукції)» суму надміру сплаченої пені у розмірі 878 287,56 грн., яку спрямовувати на погашення грошового зобов`язання за цим платежем.

Щодо іншої частини позовних вимог, в задоволені яких відмовлено судом першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не надає правової оцінки, оскільки позивач не є апелянтом по даній справі, а інші учасники справи не оскаржують в цій частині рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко

Повний текст виготовлено 06.06.2023 року