Справа № 420/24633/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/24633/21

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

повний текст судового рішення

складено 06.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо застосування грудня 2015 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 по 31.07.2017 включно;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 5 7731,2 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форм власності та виду юридичної особи. При цьому, за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів того, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , перебував на грошовому забезпеченні у відповідача та/або у Військовій частині НОМЕР_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що з витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що в період з червня 2016 року по серпень 2017 року позивач отримував грошове забезпечення у військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву не скористалась.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.04.2021 року ОСОБА_1 надіслав заяву до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив надати йому: довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року або витяг з роздавальних відомостей за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року; довідку про розмір виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року; копії карток особового рахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року; розрахунок належної заявнику індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року із зазначенням базових місяців для розрахунку індексу споживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування його до списків особового складу; копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про здачу справ та посади та виключення його зі списків особового складу військової частини (а/с 8).

Також вищенаведеною заявою позивач просив: нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року; відповідно до ст.60 Закону України «Про запобігання корупції» надати інформацію про розмір посадового окладу станом на 01.01.2008 року, 01.07.2017 року за кожною посадою (аналогічною посадою), на якій він проходив військову службу в період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року (незалежно від його фактичного перебування на даній посаді станом на зазначені дати) згідно відповідної норми зазначеної в заяві; вказати місяці для обчислення індексу споживчих цін (базові місяці) та щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року.

Вищевказана заява 27.04.2021 року була отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а/с 9).

Не отримавши відповіді на зазначену заяву та вважаючи порушеним своє право на нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 року по 31.07.2017 року, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року повідомлено про те, що позивач ніколи не проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а отже військова частина НОМЕР_1 не є основним місцем роботи позивача.

На виконання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.05.2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 надано копію Наказу №144 від 31.07.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 та був виключений із списків особового складу з 31.07.2023 року.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ із змінами (далі - Закон №1282-ХІІ).

Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року (чинній з 11.10.2017 року) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що індексація грошових доходів населення є обов`язком роботодавця.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 , проте перебував на грошовому забезпеченні у військової частини НОМЕР_1 , що також не заперечується позивачем.

Апеляційний суд зазначає, що роботодавцем є військова частина, яка надає військовослужбовцям працевлаштування, визначає їхні обов`язки, умови служби та відповідає за дотримання трудових прав військовослужбовців.

З наведеного вбачається, що у трудових відносинах ОСОБА_1 перебував саме з військовою частиною НОМЕР_2 , а військова частина НОМЕР_1 виконувала лише функцію розподілу та нарахування грошового забезпечення.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що військова частина НОМЕР_1 не є основним місцем роботи позивача, а отже у неї відсутній обов`язок щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача.

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_1 була подана саме до військової частини НОМЕР_1 , проте, на переконання апеляційного суду, вирішити спірні правовідносини без залучення безпосереднього роботодавця позивача (Військової частини НОМЕР_2 ) є неможливим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Апеляційний суд вказує на те, що встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Водночас, відповідно до ст.48 КАС України, заміна неналежного відповідача або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції, оскільки наслідком таких дій є розгляд справи спочатку.

За таких підстав апеляційний суд наголошує, що КАС України не передбачено можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

У такому випадку, пред`явлення позову до неналежного відповідача і відсутність виправлення такої помилки з боку суду першої інстанції є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ї інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, безвідносно до мотивів, яким обґрунтоване дане рішення.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко