Справа № 607/8049/23
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.06.2023 Справа №607/8049/23

Провадження №2-а/607/206/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Карапетян Е.Т.

представника відповідача Климчук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільські області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільські області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217994 від 24.04.2023, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн та закрити провадження у справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 24.04.2023 поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Кулик Н.О. винесено постанову серії БАВ №217994 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. В оскаржуваній постанові вказано, що в м. Тернопіль, вул. Бережанська, 48, водій здійснював рух на транспортному засобі з номерним знаком, що неосвітлений, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР України, при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 (ґ), п. 2.1 (б), п. 2.1 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою на нього накладено штраф в розмірі 1190 грн.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Викладена в постанові суть інкримінованого адміністративного правопорушення не відповідає фактичним обставин та дійсним подіям. Оскаржувану постанову прийнято поліцейським з порушенням вимог чинного законодавства, з грубим порушення та ігноруванням його прав, за відсутності належних та допустимих доказів.

Так, 23.04.2023 близько 23 години 30 хвилин він, керуючи автомобілем марки «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_1 , що перебуває у його користуванні, виїхав із с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області та рухався вулицею Степана Будного в м. Тернополі в напрямку автодороги Н02 «Тернопіль-Львів». Близько 23 години 40 хвилин, коли він вже з`їхав з вулиці Степана Будного в м. Тернополі та рухався автодорогою Н02 «Тернопіль-Львів», його зупинили працівники патрульної поліції і, як підставу для зупинки, вказали на те, що в керованому ним автомобілі неосвітлений задній номерний знак. На вказане зауваження працівників поліції він не надав ствердної відповіді, оскільки був здивованим, адже перед початком руху повністю обстежував автомобіль на предмет виявлення несправностей, зокрема запустивши двигун автомобіля, ввімкнув ближнє світло фар та габаритів, після чого, обійшовши навколо автомобіля, переконався, що всі світлові прилади автомобіля працюють. Тому ліхтарі, які освітлювали задній номерний знак, також працювали. Чи працювали зазначені ліхтарі на момент зупинки працівниками патрульної поліції він не знає, оскільки працівники поліції не дали йому змоги це перевірити, а натомість почали вимагати в нього пред`явлення посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи вкрай незадовільний стан доріг в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, автомобіль, яким він керував в той вечір, неодноразово попадав в глибокі вибоїни і це могло призвести до порушення контакту між роз`ємом електричного проводу та світловим елементом ліхтарів освітлення заднього номерного знаку. Однак, наскільки він пригадує, номерний знак його автомобіля під час зупинки працівниками поліції був достатньо освітлений, що може говорити про справність вищевказаних ліхтарів, та на наступний день вони також працювали.

Зазначив, що усі документи він мав у електронному вигляді у додатку «Дія», встановленому на його телефоні. Однак, на момент його зупинки працівниками поліції рівень заряду акумуляторної батареї його мобільного телефону становив менше кількох відсотків, про що він неодноразово наголошував працівникам поліції для того щоб останні надали йому змогу швидко показати всі документи в телефоні або ж надали можливість зарядити свій телефон. Однак, не зважаючи на це, такої можливості йому надано не було, що призвело до повного розродження його телефону та як наслідок - до відсутності змоги пред`явити належні та наявні в нього документи на вимогу працівникам поліції. Крім того, під час розгляду матеріалів він був позбавлений права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, знайомитися з матеріалами справи, йому нічого ніхто не показував та не роз`яснював. При цьому, він не мав при собі засобів зв`язку, а тому був позбавлений права користуватися юридичною допомогою.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

23.05.2023 представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП подала відзив на позов, з якого вбачається, що даний позов відповідач не визнає, та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №217994 від 24.04.2023, позивач 23.04.2023 близько 23 год. 40 хв. в м. Тернополі по вул. Бережанська, 48, керував автомобілем «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби був неосвітлений державний номерний знак та при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.9 (в), 2.1 (ґ), 2.1 (б), 2.1 (а) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначила, що поліцейський роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержант поліції Кулик Н.О. виносячи постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 діяв в межах, наданих йому законом повноважень. Після розгляду справи позивача ознайомлено зі змістом оскаржуваної постанови та запропоновано отримати копію постанови.

Вказала, що посилання позивача на те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, є безпідставними. Так, як зафіксовано не відеозаписі з нагрудних відеокамер працівник поліції роз`яснив позивачу передбачені законом права та обов`язки, у тому числі право користуватись юридичною допомогою адвоката, однак позивач не вчиняв жодних спроб скористатись такою допомогою. Жодних обмежень позивачу у можливості реалізувати роз`яснено йому право на отримання правової допомоги з відеозапису не вбачається. При цьому, жодних інших клопотань під час розгляду адміністративної справи позивачем надано не було.

Також, зауважила, що до відзиву долучено відеофіксацію з автомобільного реєстратора та нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксований факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме керування останнім транспортним засобом з неосвітленим державним номерним знаком та процес винесення оскаржуваної постанови, а також скрін із вказаного відеозапису.

Посилаючись на наведене та те, що оскаржувана постанова є обгрунтованою та законною, просила відмовити у задоволенні позову.

02.06.2023 позивач ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив у якому зазначив, що заперечення Відповідача, викладенні його представником у відзиві, не визнає, а свою позицію аргументує виходячи з наступного: працівник поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення мав не тільки роз`яснити права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, а й вжити заходів до їх забезпечення, однак працівниками поліції були проігноровані його неодноразові прохання надати можливість скористатися мобільним телефоном з метою забезпечення свого права на захист. Вказане повністю підтверджується відеозаписом, наданим відповідачем. Так, зокрема, при перегляді файлу відеозапису із назвою «ехроrt-7еdк1» встановлено, неодноразове його звернення до працівників поліції з проханнями надати можливість зарядити мобільний телефон з метою пред`явити у застосунку «Дія», всі необхідні документи, які вимагали працівники поліції, та, крім того, хотів за допомогою телефону забезпечити право на захист. Вважає, що своїми діями, які виразилися у свідомому ігноруванні з боку працівників поліції на його неодноразові прохання надати можливість підзарядити свій мобільний телефон, що призвело до неможливості пред`явлення працівникам поліції необхідних документів. Також зазначає, що згідно відеозапису із назвою «ІМG_7457», наданого представником Відповідача в якості додатку до відзиву на позовну заяву номерний знак автомобіля чітко проглядається навіть із салону службового автомобіля працівників поліції. Вказане свідчить про те, що він освітлювався в темну пору доби, і таким чином спростовує доводи. Крім того зауважує, що всі події відбували на узбіччі дороги Н02 «Тернопіль-Львів», що підтверджується GРS-координатами, зазначеними на чек драгері, які, при їх перевірці за допомогою сайту «Google Maps», вказають на географічну точку - автодорогу Н02 «Тернопіль-Львів», а не вул. Бережанська, 48 м. Тернопіль. Таким чином, вважає, що працівниками поліції допущено порушення вимог ст. 283 КУпАП, що потягло за собою необгрунтоване про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Карапетян Е.Т. позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Климчук О.І. в судовому засіданні позову не визнала та просила відмовити й його задоволенні у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав:

24.04.2023 поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП сержантом поліції Кулик Н.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217994, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 23.04.2023 о 23 год. 40 хв. в м. Тернопіль по вул. Бережанська, 48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_1 , з номерним знаком, що не освітлювався, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України, при цьому не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, не мав реєстраційний документ на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. п. 2.1 (ґ), 2.1 (б), 2.1 (а) ПДР України.

Судом також досліджено відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери працівника поліції, які долучено представником відповідача до відзиву, на яких зафіксовано, що 23.04.2023 працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . При цьому, на вказаних відеозаписах зафіксовано, що в транспортного засобу під керування позивача не горіла підсвітка державного номерного знаку. Після зупинки працівник поліції представився, повідомив про здійснення відеофіксації та повідомив позивача про підставу зупинки - зокрема керування транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлювався на, що водій ОСОБА_1 відповів :- «може бути». Після цього, працівник поліції пред`явив вимогу про надання водієм відповідних документів, зокрема посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що ОСОБА_1 відповів, що таких документів при собі не має. Працівник поліції, в свою чергу, запитав у позивача про наявність таких документів у цифровому додатку «Дія», на що позивач відповів, що його мобільний телефон розряджений. Згодом працівником поліції було надано ОСОБА_1 зарядний пристрій для телефону, останній підключив його до живлення у своєму автомобілі, однак мобільний телефон не вмикався, а відтак водій не надав працівникам поліції вищевказані документи. Після цього працівником поліції було пред`явлено водію ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на, що водій погодився та за результатами огляду було встановлено факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (1,68 проміле) та роз`яснено ОСОБА_1 його права та складено оскаржувану постанову за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стосовно інкримінованого позивачу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП суд зазначає наступне.

Згідно ч.1ст.121-3КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам,з номерним знаком,закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (втому числі прозорими),з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів,що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію,забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцятиметрів, а так само вчинення інших дій,спрямованих наумисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух , встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У відповідності до п.2.9в Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Стаття 10 КУпАП визначає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 121 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Однак, матеріали справи не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ч.1 статті 121-3 КУпАП.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

У поданому позові та в судовому засіданні позивач зазначив, що перед початком руху він повністю обстежував автомобіль на предмет виявлення несправностей, зокрема запустивши двигун автомобіля, ввімкнув ближнє світло фар та габаритів, після чого, обійшовши навколо автомобіля, переконався, що всі світлові прилади автомобіля працюють. Тому ліхтарі, які освітлювали задній номерний знак, також працювали.

Відповідачем, всупереч вимогам статті 251 КУпАП, статті 77 КАС України не спростовані такі доводи позивача та не надано доказів наявності умислу в діях позивача.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

У відповідності з частиною третьою статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідач не спростував доводів позивача, про відсутність факту порушення ним правил дорожнього руху, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом», а тому суд доходить переконання, що позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №217994 від 24.04.2023 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є підставним та підлягає до задоволення.

Щодо інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд зазначає наступне.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного документів на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а., від 02 грудня 2019 року у справі №164/2068/17.

Відповідно до вимог п. п. 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 Закону № 1961-IV, посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 Закону № 1961-IV передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в повній мірі підтверджено матеріалами справи.

Так, на підставі досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудних камер працівників поліції судом встановлено, що 23.04.2023 водій ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки повідомив працівникам поліції, що таких документів при собі не має. Працівник поліції, в свою чергу, запитав у позивача про наявність таких документів у цифровому додатку «Дія», на що позивач відповів, що його мобільний телефон розряджений. Згодом працівником поліції було надано ОСОБА_1 зарядний пристрій для телефону, останній підключив його до живлення у своєму автомобілі, однак телефон тривали час не вмикався, а відтак водій ОСОБА_1 не пред`явив працівникам поліції вищевказані документи, що стало підставою для складення працівниками поліції оскаржуваної постанови.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем порушено вимоги п. п. 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України, а саме останній 23.04.2023 на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що усі документи він мав у електронному вигляді у додатку «Дія», встановленому на його телефоні. Однак, на момент його зупинки працівниками поліції рівень заряду акумуляторної батареї його мобільного телефону становив менше кількох відсотків, про що він неодноразово наголошував працівникам поліції для того щоб останні надали йому змогу швидко показати всі документи в телефоні або ж надали можливість зарядити свій телефон. Однак, не зважаючи на це, такої можливості йому надано не було, що призвело до повного розродження його телефону та як наслідок - до відсутності змоги пред`явити належні та наявні в нього документи на вимогу працівникам поліції, з огляду на наступне.

Так, як вже зазначалось судом, з досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів з нагрудної камери працівника поліції встановлено, що на вимогу працівників поліції позивач ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вказав, що такі документи у нього відсутні. При цьому, позивач не зазначав про наявність у нього таких документів у цифровому додатку «Дія», працівник поліції самостійно вказав позивачу на можливість надання таких документів у зазначеному додатку, однак водій продемонстрував телефон, який був вимкнутий. Після цього працівником поліції було вжито заходів, щодо підзарядки мобільного телефону позивача, який умімкнувся лише на 38 хвилині спілкування позивача з працівниками поліції, однак у цей час уже відбувалося складання останніми постанови серії БАВ №217994 від 24.04.2022 та протоколу за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Відтак, зазначені доводи позивача повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні відеоматеріалами.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Обставини, на які посилається позивач, зокрема щодо низького рівня заряду акумуляторної батареї його мобільного телефону, що призвело до повного розродження телефону та як наслідок до відсутності змоги пред`явити належні та наявні в нього документи на вимогу працівникам поліції, на думку суду, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови в цій частині.

Так, позивач ОСОБА_1 , як водій, зобов`язаний знати та неухильно дотримуватись ПДР України.

Підпунктами 2.1 (а), (б), (ґ) ПДР України передбачено імперативний обов`язок водія мати при собі, в тому числі, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, саме на ОСОБА_1 , як на водія, покладено обов`язок мати при собі відповідні документи, перелічені у пункті 2.1 ПДР України. При цьому, ОСОБА_1 , будучи водієм, бере на себе відповідні обов`язки та ризики, керуючи джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, ОСОБА_1 , як водій, зобов`язаний самостійно забезпечувати та виконувати свій обов`язок щодо наявності у нього на момент керування транспортним засобом відповідних документів, передбачених п. 2.1 ПДР України. При цьому, та обставина, що мобільний телефон ОСОБА_1 розрядився, не звільняє останнього від обов`язку мати при собі відповідні документи. Усі ризики щодо наявності таких документів бере на себе водій, який керує транспортним засобом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що під час розгляду матеріалів він був позбавлений права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, знайомитися з матеріалами справи, йому нічого ніхто не показував та не роз`яснював, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі відеоматеріалами з нагрудної камер працівника поліції, на які зафіксовано факт роз`яснення позивачу його прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Необгрунтованими та недоведеними належними та допустимими суд вважає і доводи позивача на невідповідність зазначеного в оскаржуваній постанові місця вчинення правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до адміністративної за ч. 1 ст. 126 КУпАП є обгрунтованою, викладені в ній обставини підтверджуються належними доказами та дії позивача в останній кваліфіковано у відповідності до вимог КУпАП та ПДР України.

Відтак, позивачем не спростовано обставин викладених в оскаржуваній постанові та не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові, зокрема щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217994 від 24.04.2023 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт іншого правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом скасування постанови серії БАВ №217994 від 24.04.2023 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження по справі в цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позову про скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід відмовити.

Зважаючи на те, що суд дійшов переконання про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови в частині через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, то є усі правові підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення в цій частині. При цьому, зважаючи на те, що судом встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що слід змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, згідно з якими, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 слід змінити застосований захід стягнення у виді штрафу у сумі 1190 грн на стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. в дохід держави, відтак суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.3 ст.139 КАС України з відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 268 грн.40 коп.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільські області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217994 від 24.04.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільські області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №217994 від 24.04.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, - відмовити.

Змінити захід адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1190 гривень, накладений на ОСОБА_1 постановою про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії серії БАВ №217994 від 24.04.2022, на адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 268 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та підписано 06.06.2023.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, адреса місця знаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддяН. Р. Кунець