Справа № 540/3669/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/3669/21

Головуючий І інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення - 25.11.2021р.) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2021р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.04.2021р. №6 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі - 5100 грн. та №6 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі - 23800 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення податкового органу є неправомірними та безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на необґрунтованих та помилкових висновках незаконно проведеної відповідачем фактичної перевірки щодо дотримання ним норм законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, підакцизних товарів та пального на території Херсонської області.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 05.01.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.11.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

11.01.2022р. на адресу суду 1-ї інстанції направлено запит про витребування матеріалів даної справи.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Переглянувши дану справу за наявними у ній доказами, які містяться в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а саме є платником єдиного податку ІІ групи.

21.04.2020р. ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) №2000089.

02.03.2021р. наказом в.о. начальника ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі №194-ж1, на підставі ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, з метою дотримання суб`єктами господарювання норм законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, підакцизних товарів та пального території Херсонської області. наказано організувати у березні поточного року проведення фактичних перевірок (згідно зі ст.20 та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України), а також затвердити перелік суб`єктів, які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок.

На виконання зазначеного наказу в.о. начальника ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі від 02.03.2021р. №194-ж1 затверджено перелік суб`єктів та/або об`єктів, які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, у якому зазначено: найменування і реквізити суб`єкта, перевірка якого проводиться: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 , відділ магазину; мета: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, а також оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); вид: фактична перевірка; підстави для проведення перевірки: пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України; дата початку: з 11.03.2021р.; тривалість перевірки: не перевищує 10 діб; період діяльності, який буде перевірятися: відповідно до ст.102 ПК України.

11.03.2021р. в.о. начальника ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі видано направлення №311, №312 на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 11.03.2021р. тривалістю 10 діб.

За результатами вказаної перевірки ФОП ОСОБА_1 було складено акт про результати фактичної перевірки від 11.03.2021р. №752/21/12/РРО/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення позивачем вимог діючого податкового законодавства.

01.04.2021р. уповноваженою особою ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі, за результатами розгляду матеріалів фактичної перевірки, було винесено податкові повідомлення-рішення:

1) №6, яким до ФОП ОСОБА_1 застосована штрафна санкція на загальну суму - 5100 грн. - за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій;

2) №6, яким до ФОП ОСОБА_1 застосована штрафна санкція на загальну суму - 23800 грн. за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, відсутності достатніх підстав для їх задоволення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена вище норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, а також обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст.62 ПК України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Так, порядок проведення фактичної перевірки безпосередньо врегульований ст.80 ПК України.

Як передбачено п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп.80.2.2,80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або ж його уповноваженому представнику, чи особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За приписами п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Оцінюючи доводи учасників справи про наявність або ж відсутність, з боку контролюючого органу, порушення норм ПК України при призначення фактичної перевірки, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 02.03.2021р. в.о. начальника ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі видано наказ №194-ж1 про організацію у березні поточного року проведення фактичних перевірок (відповідно до ст.20 та пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України) з 11.03.2021р.

При цьому, у затвердженому на виконання згаданого вище наказу від 02.03.2021р. №194-ж1 переліку суб`єктів, які перевіряються шляхом проведення фактичних перевірок, зазначено, що він виданий з метою проведення перевірки щодо дотримання позивачем норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у т.ч. про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, а також оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Так, у постановах від 12.08.2021р. (справа №140/14625/20), від 10.04.2020р. (справа №815/1978/18), від 25.01.2019р. (справа №812/1112/16), від 05.11.2018р. (справа №803/988/17), від 22.05.2018р. (справа №810/1394/16), від 20.03.2018 (справа №820/4766/17) Верховний Суд зазначив про те, що пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як у сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального може бути самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання і не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Норма пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України щодо визначення цієї підстави фактичної перевірки кореспондується з положеннями Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. №481/95-ВР (зі змінами і доповненнями).

Водночас, у постановах від 08.09.2020р. у справі №640/21536/19, від 17.12.2020р. у справі №520/12028/18, від 11.06.2019р. у справі №1440/2045/18, від 16.09.2021р. у справі №120/1431/20-а Верховний Суд також звернув увагу на необхідність зазначення у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, і конкретні фактичні підстави її призначення.

Наведені постанови Верховного Суду від 08.09.2020р. (справа №640/21536/19), від 17.12.2020р. (справа №520/12028/18), від 11.06.2019р. (справа №1440/2045/18) не є такими, що суперечать позиції, викладеній у постановах від 12.08.2021р. (справа №140/14625/20), від 10.04.2020р. (справа №815/1978/18), від 25.01.2019р. (справа №812/1112/16), від 05.11.2018р. (справа №803/988/17), від 22.05.2018р. (справа №810/1394/16), від 20.03.2018р. (справа №820/4766/17). Натомість, у вказаних постановах Верховного Суду уточнено і розширено підхід застосування пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України як підстави для призначення фактичної перевірки. При здійсненні відповідного призначення контролюючий орган повинен зазначити одну із підстав, визначених пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, й у разі, якщо такою підставою є наявність та/або ж отримання інформації про порушення платником податків вимог законодавства, конкретизувати останню.

Таким чином, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України дійсно передбачає дві самостійні підстави для проведення фактичної перевірки на підставі цього підпункту, проте відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанцій не звернув увагу на те, що в наказі від 02.03.2021р. №194-ж1 підстава проведення перевірки згідно з вичерпним переліком підстав, з яких може проводитися фактична перевірка, встановленого нормами п.80.2 ст.80 ПК України, чітко не була зазначена та конкретизована.

Формулювання підстав перевірки в наказі не дає цілковите розуміння, що підставою перевірки є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, оскільки в наказі та затвердженому на його виконання переліку суб`єктів, що перевіряються шляхом проведення перевірки, також було зазначено про перевірку дотримання позивачем норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору та оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Колегія суддів зауважує, що формулювання конкретного змісту наказу дійсно є дискрецією контролюючого органу, однак з обов`язковим дотриманням вимог абз.3 п.81.1 ст.81 ПК України щодо змісту наказу про проведення фактичної перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки, конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Оскільки контролюючим органом чітко та конкретно не зазначено підстави для проведення фактичної перевірки згідно з наведеним у п.80.2 ст. 80 ПК України їх переліком, ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для її призначення - не видається можливим.

На користь вказаних вище висновків також свідчить факт застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій саме за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

При цьому, з боку податкового органу відсутні будь-які заперечення щодо вказаного факту.

Відтак, доводи позивача про неправильне застосування відповідачем норм ПК України щодо призначення фактичної перевірки знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи.

Враховуючи викладене, ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, в даному випадку, фактично не дотрималося вимог п.81.1 ст.81 ПК України, відповідно до якого, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, зокрема, зазначаються і підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених вище норм права викладено у постановах Верховного Суду від 12.10.2021р. у справах №120/5729/20-а та №120/5229/20-а.

Вирішуючи ж питання, чи є встановлені судом процедурні порушення безумовним свідченням протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі №826/17123/18 зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства стосовно проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також, у постанові від 22.09.2020р. у справі №520/8836/18 Верховний Суд, окрім наведених вище висновків, зазначив, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону відносно підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, адже одержаний з порушенням порядку, визначеного законом.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та, як наслідок, підлягає скасуванню. Встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність цього рішення. У свою чергу, Верховий Суд у справі №520/8836/18 зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення платником податків вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

У контексті спірних правовідносин, встановлені обставини протиправності призначення та проведення контролюючим органом перевірки, за наслідками якої ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі і прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 01.04.2021р. №6 та №6, на думку суду апеляційної інстанції, є достатніми для висновку про їх протиправність.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.05.2023р., ухваленій за результатами розгляду справи №500/5559/21 за аналогічних обставин, яка у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Отже, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню за наведених вище підстав.

Своєю чергою, суд попередньої інстанції, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування положень ПК України та не врахував сформованої у згаданих вище постановах Верховного Суду правової позиції, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких умов, суд апеляційної інстанції вважає, що необхідність перевірки наявності або ж відсутності порушень позивачем вимог податкового законодавства, як підстави для нарахування штрафних (фінансових) санкцій, та надання відповіді на ці доводи апелянта - відсутня, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті згідно з цим же Кодексом, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або ж якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 ст.139 Кодексу передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивач, згідно з п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», був зобов`язаний сплатити 992,40 грн. судового збору (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а при поданні даної апеляційної скарги - 1488,60 грн. (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Отже, на підставі ч.ч.1,6 ст.139 КАС України, з відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі - 2481 грн.

Керуючись ст.ст.139,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.04.2021 року №6 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі - 5100 грн. та від 01.04.2021 року №6 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі - 23800 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м.Херсон, 73022) судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальному розмірі - 2481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 06.06.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко