Справа № 380/5520/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5520/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необчислення трудового стажу як пільгового, набутого позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 14.08.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 28.02.1995 та не зарахування такого до страхового стажу позивача як пільгового, а саме 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу;

- зобов`язати відповідача обчислити як пільговий стаж, набутий позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 14.08.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 28.02.1995 та не зарахування такого до страхового стажу позивача як пільгового, а саме 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування трудового стажу, набутого позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу;

- зобов`язати відповідача врахувати трудовий стаж позивача, набутий за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із врахуванням викладених вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 14.08.1985 по 31.12.1990 та з 01.01.1991 по 28.02.1995 позивач працював в районах Крайньої Півночі, а тому має право на зарахування вказаних періодів за пільговим розрахунком: 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу. Також позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до загального трудового стажу позивача періоди роботи з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017. Зазначає, що він сплачував страхові внески у Російській Федерації, що підтверджується листом від 20.12.2018, а відтак вказані періоди підлягають зарахуванню до загального трудового стажу.

12.04.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказаним нормативно-правовим актом передбачено, що право на пенсію мають чоловіки після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років. Обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періодів роботи особи після 01.10.2004 є сплата страхових внесків за ці періоди роботи. Представник відповідача зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 вирішено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993, на яку посилається позивач. Крім того, вказану угоду у червні 2022 денонсувала Російська Федерація.

Також звертає увагу, що ні у Тимчасовій угоді від 15.01.1993 ні у Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993 не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі. Тому підстави для зарахування стажу позивача з розрахунку один рік за півтора роки відсутні.

26.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій посилається на частину 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993, згідно з якою пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Крім того, право позивача на призначення пенсії за віком виникло з 26.05.2022, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 та до виходу Російської Федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993.

26.05.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він просить суд врахувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у поставові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 27.03.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 03.04.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 10.05.2023 суд витребував у відповідача додаткові докази у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Позивачу ОСОБА_1 з 26.05.2017 призначено пенсію за віком відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993 як працівнику зі стажем роботи в районах Крайньої Півночі 24 роки 04 місяці 19 днів, в тому числі зараховано період роботи з 01.01.1991 по 31.12.2003. Період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2017 до страхового стажу позивач не зарахований з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період.

26.05.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, за результатами розгляду якої Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві прийняло рішення №44 від 03.06.2022 про відмову у перерахунку пенсії з тих підстав, що позивач не вказав на підставі якого саме нормативно-правового акту він бажає отримувати пенсію.

08.09.2022 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у відповідь на який листом від 15.09.2022 №1300-5903-8/83781 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 з 26.05.2017 призначено пенсію за віком відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993 як працівнику зі стажем роботи в районах Крайньої Півночі 24 роки 04 місяці 19 днів, в тому числі зараховано період роботи з 01.01.1991 по 31.12.2003. Період роботи з 01.01.2004 по 30.06.2017 до страхового стажу позивач не зарахований з підстав відсутності підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період.

Згідно з листом відповідача від 03.11.2022 №15887-16252/Ж-53/8-1300/22 стаж позивача після перерахунку склав 25 років 00 місяців 20 днів. Право на призначення пенсії за віком мають чоловіки після досягнення 60 років при наявності страхового стажу 29 років.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо обрахунку його стажу, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Щодо наявності підстав для пільгового обрахунку стажу позивача пільгового (1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу), суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За приписами наведеної норми (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Суд встановив, що протягом періоду з 14.08.1985 по 31.12.1990 позивач працював в Красноградському управлінні бурових робіт ПО «Укрбургаз» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, який включений в Перелік районів Крайньої Півночі згідно з постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_2 та довідкою від 13.01.2010 №20/177.

Приписами пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006) передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2018 року (справа №302/662/17-а), для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказане зумовлює висновок про наявність у позивача правових підстав для зарахування періодів роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі до страхового стажу з розрахунком 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу.

У зв`язку з вказаним, суд кваліфікує бездіяльність відповідача щодо необчислення стажу ОСОБА_1 як пільгового за період роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу як протиправну.

З метою ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з пільговим розрахунком 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу.

Щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року (в аналізованому випадку, період з 01.01.1991 по 28.02.1995), то Законами України "Про пенсійне забезпечення" і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено пільг при його обчисленні.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду від 07.08.1996 р. № 10-3).

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 348/2208/16-а.

З урахуванням викладеного, суд висновує про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача з 01.01.1991 по 28.02.1995, тобто після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Тому у задоволенні позовних вимог в частині зарахування вказаних періодів до стажу позивача у пільговому обчисленні необхідно відмовити повністю.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 вирішено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993, а в червні 2022 вказану угоду денонсувала Російська Федерація.

Суд зазначає, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії від 26.05.2022 Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993 була чинною.

Щодо позовних вимог про наявність підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи у Російській Федерації, суд зазначає таке.

Гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення визначаються Тимчасовою Угодою між Урядом України та урядом Російської Федерації від 15.01.1993 (далі Тимчасова угода).

Стаття 1 Тимчасової угоди передбачає, що громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 він працював, зокрема: з 22.03.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 в ЗАО НПО «УренгойГеоРесуррс», що підтверджується також довідкою від 05.05.2017.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що період з 22.03.2002 по 31.12.2003 до його загального страхового стажу зарахований. Водночас, у зарахуванні періодів з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 відмовлено з підстав відсутності інформації про сплату роботодавцем страхових внесків.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV) страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як встановив суд, підставою для відмови в зарахуванні періодів роботи з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 стала відсутність інформації про сплату роботодавцем страхових внесків за спірні періоди.

Листом відділення Фонду пенсійного і соціального страхування Російської Федерації по Ямало-Ненецькому автономному округу від 13.04.2023 №СЧ-89-07/3783л підтверджується факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків за спірні періоди.

Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо неврахування трудового стажу, набутого позивачем за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу.

З метою ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати трудовий стаж позивача, набутий за періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу.

Водночас, щодо періоду з 22.03.2002 по 31.12.2003, то такий до страхового трудового стажу позивача зарахований, а відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача повторно зарахувати вказаний період. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити повністю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає таке.

Стосовно дискреційних повноважень, суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Повноваження ж державних органів щодо призначення пенсії за наявності умов, необхідних для її призначення (досягнення пенсійного віку, достатність страхового стажу), не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 854,94грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо необчислення стажу ОСОБА_1 як пільгового за період роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.08.1985 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з пільговим розрахунком 1 рік стажу за 1 рік та 6 місяців стажу.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неврахування трудового стажу ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017 до загального страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 01.11.2006, 02.11.2006 по 19.07.2007, 01.10.2007 по 19.06.2011, з 21.06.2011 по 01.04.2014, з 03.04.2014 по 10.03.2015, з 08.04.2015 по 02.03.2016, з 16.03.2016 по 23.12.2016, з 10.02.2017 по 30.06.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У задоволенні позовних вимог в частині пільгового обчислення стажу за період з 01.01.1991 по 28.02.1995 та повторного зарахування до страхового стажу періоду роботи 22.03.2002 по 31.12.2003 відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 854 (вісімсот п`ятдесят чотири)грн 94 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик