Справа № 295/1434/23
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1434/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Чішман Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві, третя особа - поліцейський 2 батальйону 1 роти БУПП в Житомирській області Король Микола Ігорович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДП18 №046221 від 29.01.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З такою постановою позивач не згоден, вважає, що адміністративне стягнення, застосоване до нього за спірною постановою, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи з огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення було проведено на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвів до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП; фабула в постанові не відповідає критеріям, вказаним в ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки не зазначено в чому саме полягає невідповідність номерних знаків, встановлених на автомобілі; спірна постанова не містить підпунктів правил дорожнього руху (далі ПДР), які порушив позивач; справу розглянуто з порушенням вимог КУпАП та Інструкції; поліцейським не взято до уваги факт пред`явлення посвідчення водія позивачем у мобільному застосунку «Дія»; інспектором поліції при складенні спірної постанови нечітко визначено об`єктивну сторону правопорушення, оскільки способи вчинення не розмежовано; сама суть правопорушення сформульована не конкретно і в спірних правовідносинах має місце «правова невизначеність», яка не дає змоги особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки; спірна постанова складена з порушенням вимог п.п. 5, 6, 7 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 року, оскільки більша її частина не читабельна, не зрозуміла суть учиненого правопорушення (фабула адміністративного правопорушення).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 13).

21.02.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказав, що доводи адміністративного позову є необґрунтованими, вимоги позову є безпідставними та до задоволення не підлягають, інспектором поліції при винесенні спірної постанови дотримано всіх вимог законодавства, а обставини, якими обґрунтовано позов, спростовуються долученими до відзиву відео матеріалами та поясненнями поліцейського, викладеними у відзиві. В обґрунтування відзиву зазначено, що доводи позивача обґрунтовані виключно посиланням на законодавство, яке регулює спірні правовідносини, проте для скасування спірної постанови останнім не надано жодного належного і допустимого доказу. Позивач був зупинений працівником поліції за те, що керував транспортним засобом, в якого замість номерного знаку була просто наклейка, у якої не було світло відбивальних елементів, яка не відповідає вимогам стандартів, зокрема Національним стандартам 3650:2019 та з номерним знаком іншої держави в той час, коли авто було розмитнене, у інспектора було достатньо підстав вважати, що позивач вчинив правопорушення, а сам транспортний засіб є знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. При цьому саме існування наведених обставин і зумовило виникнення у інспектора, на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.Позивача правомірно притягнуто і до відповідальності за ст. 126 КУпАП, оскільки в порушення вимог Постанови КМУ від 29.12.2021 року №1453 «Про затвердження Порядку формування та перевірки електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, їх електронних копій», позивачем на вимогу поліцейського пред`явлено скріншот (фото) із мобільного додатку «Портал Дія» нібито з його електронним посвідченням водія, який йому надіслала дружина.Інспектор поліції вперше зупинив 21.01.2023 року транспортний засіб під керуванням позивача за невідповідність вимогам стандартів номерного знаку, після першої зупинки інспектор обмежився усним зауваженням, однак ОСОБА_1 продовжував тривалий час експлуатувати транспортний засіб, не вживши жодних дій для усунення такого порушення, що не заперечувалось під час складання спірної постанови самим позивачем. Крім цього, позивач був присутній на місці складання спірної постанови, був повідомлений про її складання, під час її винесення не висловлював будь-яких вирішальних для розгляду справи заперечень по суті вчиненого правопорушення. Інспектором надано право Новицькому Є.А. скористатись професійною правовою допомогою, для цього надано достатньо часу, позивач не був жодним чином обмежений у реалізації своїх інших прав.

Відповідачем до відзиву долучено відеозапис з портативного відеореєстратора №475576 та зазначено, що такий доказ підтверджує обставини, якими обґрунтовано відзив на позовну заяву (а.с. 18-22).

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Встановлено, що 29.01.2023 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Король М.І. винесено постанову серії ДП18 №046221 від 29.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1190, 00 грн (а.с. 10, 23).

Зі змісту постанови слідує, що 29.01.2023 року о 15 год. 15 хв. в м. Житомирі по площі Соборній, 7, позивач керував транспортним засобом марки «Ford Mustang», реєстраційний номер НОМЕР_1 із номерним знаком у вигляді наклейки, у якої не було світло відбивальних елементів та з номерним знаком іншої держави, при цьому авто розмитнено, а також без посвідчення водія та полісу ОСВНТЗ, чим порушив вимоги п.2.1. та п. 2.9. ПДР України, Віденську та Женевську Конвенції «Про дорожній рух» та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною першою ст. 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака та тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. а, б, ґ 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пункту 2.9. в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, серед іншого, з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.

Згідно з п.п. 30.1, 30.2 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів. На механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Номерні знаки, залежно від призначеності, поділено на 15 типів які зазначені у ДСТУ 4278:2019. До типу 1, підтипу 1-1-1 відносяться номерні знаки, призначені для всіх типів автомобілів.

Відповідно до ДСТУ 3650:2019, а саме пункту 4.3 визначено, що знаки, крім типу 2, виготовляються штампуванням з листового алюмінію згідно з ГОСТ 21631 або стрічки з алюмінію згідно з ГОСТ 13726 товщиною не меншою ніж 0,8 мм. Дозволено виготовляти знаки типів 9 і 10 з листової сталі згідно з ГОСТ 19904 або іншої листової сталі, яка забезпечує потрібну міцність і довговічність знаків.

Пункт 4.4. ДСТУ 3650:2019 - лицьове поле знаків всіх типів, крім типів 2, 6, 9, 10 повинно бути покрите свідлоповертальною плівкою.

Таким чином, у керованого позивачем автомобіля марки «Ford Mustang», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на момент зупинки був розмитненим та поставленим на облік, про що ОСОБА_1 власне пояснив поліцейському на початку спілкування, номерний знак не відповідав згадуваним вище встановленим зразкам та вимогам.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено диск з відеозаписом з портативного відеореєстратора №475576, з якого вбачається, що при винесенні спірної постанови відповідачем не порушено норм закону, які були б підставою для скасування спірної постанови.

З такого відеозапису вбачається, що позивачем було пред`явлено інспектору поліції скріншот (фото) із застосунку «Дія» посвідчення водія, про що і повідомив ОСОБА_1 поліцейському, що є порушенням Постанови КМУ від 29 грудня 2021 р. № 1453 «Про затвердження Порядку формування та перевірки електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, їх електронних копій». Так, відповідно до пункту 8 вказаної Постанови сформоване електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором відображаються через мобільний додаток Порталу Дія (Дія).

Унікальний електронний ідентифікатор автоматично формується засобами Порталу Дія за наявності підключення електронного пристрою до Інтернету та працездатності мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Сформований унікальний електронний ідентифікатор дійсний протягом трьох хвилин з моменту формування.

Електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є дійсними лише за наявності унікального електронного ідентифікатора та не можуть використовуватися без нього.

Пунктом 12 Постанови № 1453 визначено, що перевірка електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з використанням унікального електронного ідентифікатора у режимі реального часу є обов`язковою умовою їх використання.

Перевірка електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу проводиться за допомогою електронних пристроїв шляхом зчитування або введення унікального електронного ідентифікатора.

Таким чином, пред`явивши поліцейському посвідчення водія у вигляді скріншоту (фото) із застосунку «Дія» без наявності унікального електронного ідентифікатора та відображення через мобільний додаток Порталу «Дія» позивачем не дотримано вимог належного пред`явлення документів поліцейському, чим порушено ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Інспектор поліції Король М.І. пояснив позивачу, що останній зупинений за аналогічне порушення ПДР України не вперше, оскільки зупинивши вперше керований ОСОБА_1 цей же транспортний засіб у зв`язку з допущенням порушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, "увійшов в положення позивача" обмежився усним зауваженням та не застосував до позивача передбаченого санкцією такої статті адміністративного стягнення, на що ОСОБА_1 відповів, що дійсно знав, що керував транспортним засобом без номерів, взамін яких була наклейка.

Позивач просив поліцейського поставитись по-людськи, зазначивши, що не допускав порушень ПДР України, в чому поліцейський може переконатись по наявній в нього базі, позивач зазначив, що є суддею та до нього приходять в судові засідання поліцейські, у яких виникають різні питання і всі нормально спілкуються. "Нещодавно за участі позивача був проведений консиліум з приводу аналогічної ситуації щодо автомобільних номерних знаків, за результатами якого дійшли висновку, що в разі наявності такого номерного знаку та відсутності порушення водієм правил ПДР України, немає підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським. До таких висновків за результатами консиліуму його учасники дійшли, керуючись ЗУ «Про поліцію» та ПДР України".

З змісту відеозапису поліцейський повідомив позивачу підстави зупинки, посилаючись на норми закону, після чого останні поспілкувались з приводу знання Конституції України, Законів України, Віденської та Женевської Конвенцій «Про дорожній рух», ієрархію таких нормативно-правових актів.…..

Поліцейський зачитав спірну постанову, після чого ОСОБА_1 просив надати йому час для отримання професійної правничої допомоги. Поліцейський надав позивачу час для можливості скористатись професійною юридичною допомогою протягом 30 хвилин, однак, не пояснивши причину, ОСОБА_1 наполягав на особистій присутності адвоката на місці зупинки, здійснив декілька дзвінків з автомобіля поліцейських та, пояснивши, що адвокат не бере слухавку, запитав поліцейського чи буде все-таки штраф. Інспектор поліції, дочекався поки позивач здійснить телефонні дзвінки для можливості скористатись професійною правничою допомогою, після чого, позивач покинув з дозволу поліцейського автомобіль, пішовши до керованого ним автомобіля з метою отримати допомогу адвоката.

Таким чином, позивач мав достатньо часу для можливості скористатись професійною правничою допомогою, однак не зробив цього.

Попри те, що конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина та в цьому полягає його соціальна значимість, у відповідності до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на наявні можливі сумніви у фактичній необхідності отримання позивачем професійної правничої допомоги, оскільки ОСОБА_1 є суддею та повинен мати, займаючи таку посаду, відповідний фаховий рівень знань, умінь, практичних навичок, способів мислення, професійних якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти у відповідній галузі знань для можливості самостійно реалізувати/захистити свої права при винесенні спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Фактично після оголошення спірної постанови та прийняття поліцейським рішення ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи.

Також ОСОБА_1 безпідставно звинуватив поліцейського у ненаданні можливості встановити на мобільний телефон застосунок «Дія», не заявлявши про це на протязі всього розгляду справи відповідного клопотання.

Крім цього, з долученого до відзиву на позовну заяву відеозапису підтверджується факт невідповідності номерного знаку встановленим зразкам та вимогам.

Разом з тим, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 1 ст. 99 КАС України долучений до відзиву на позовну заяву відеозапис є електронним доказом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає запис з нагрудної камери поліцейського належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Питання щодо використання нагрудних відеокамер прямо регулюється Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 100 від 03.02.2016 року.

Так, відповідно до п.3.1 наведеної Інструкції, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції здійснюється на підставі статті 40 Закону України Про Національну поліцію.

Пунктом 3.3 Інструкції передбачено, що нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно - при оформленні дорожньо-транспортної пригоди, - при перевірці документів, - при арешті або затриманні особи, - при поверхневому огляді, - при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї, - при наданні допомоги особам, - у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Пунктом 3.5 Інструкції встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинне бути записане безперервно.

З урахуванням наведених норм законодавства, суд вважає, що використання нагрудної камери є законодавчо встановленим обов`язком поліцейського, закріпленим ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», яка не передбачає виключень щодо можливості спілкування з поліцейськими без застосування нагрудної відеокамери.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 вказала, що визначений ст. 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Позивачем не наведено жодних посилань на докази того, що поліцейським порушено порядок розгляду справи, як і не наведено інших обґрунтованих підстав, що слугували б для задоволення позовної заяви та скасування спірної постанови.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався в суворій відповідності до норм чинного законодавства, позивач не був жодним чином обмеженим у реалізації будь-яких прав.

Відповідно до пункту 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 статті 123-1, ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 статті 123-1, ч. 1 ст. 126, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, суд вважає за потрібне роз`яснити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справи і винесення постанови за результатами розгляду інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку (на місці), підстав для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено. Отже, не вбачається порушень з боку інспектора щодо відмови позивачу у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи, яке було фактично заявлено після прийняття рішення поліцейським та оголошення спірної постанови.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкціям ч. 1 ст. 121-3 та ч. 1 ст. 126 КУпАП з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Не заслуговують на увагу та є такими, що не відповідають дійсності і посилання позивача на безпідставне застосування поліцейським у спірній постанові подвійного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190, 00 грн та 238, 00 грн, оскільки до ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 1190, 00 грн, а сума в розмірі 2380, 00 грн (а не 238, 00 як зазначено позивачем) є сумою стягнення цього ж штрафу в подвійному розмірі в разі несвоєчасної оплати основного стягнення.

Окремо суд звертає увагу на те, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, тобто окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення).

Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року справі справа №826/15341/15.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Правовою ж підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку було дотримано.

Таким чином, посилання позивача як на підставу для задоволення позову на обставини, якими обґрунтована позовна заява, є нікчемними, оскільки не спростовують факту керування позивачем транспортного засобу з номерним знаком, що не відповідає встановленим зразкам або вимогам, та керування позивачем транспортним засобом, що не мав при собі та не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), та не пред`явив електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.

Отже, доводи позивача, викладені ним в адміністративному позові про те, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, суд розцінює як версію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, що спростовуються дослідженими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а також відсутністю доказів зі сторони позивача.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача є правомірними та свідчать про законність прийнятого ним рішення стосовно винесення постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, за вчинені останнім адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 76, 77, 99, 242-246 КАС України, ст.ст. 36, 121-3, 126, 268, 280 КУпАП, ПДР України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у м. Києві, третя особа - поліцейський 2 батальйону 1 роти БУПП в Житомирській області Король Микола Ігорович про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3,

Третя особа: поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Король Микола Ігорович, адреса: м. Житомир, вул. Покровська, 96

Повний текст рішення складено 06 червня 2023 року.

Суддя Л.М. Чішман