Справа № 137/522/23
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 137/522/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участі секретаря Іванової І.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Мануляка Олега Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності,
16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаними позовом мотивуючи його тим, що 07.05.2023 о 10 год 43 хв год відповідачем під одним номером та в зазначений час ухвалено дві постанови під однією серією і одним номером ЕАС 6950128 про притягнення його до відповідальності за порушення ПДР.
Постанову серії ЕАС № 6950128 вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, дійсно 07.05.2023 року біля 10 год 50 хв позивач керував автомобілем Audi д.н.з. НОМЕР_1 в м. Вінниці, вчинив зупинку біля залізничного вокзалу, проте вважає, що така зупинка вчинена з дотриманням ПДР України, адже відповідно до загальних технічних умов, правила застосування дорожніх знаків (ДСТУ 4100:2021) відстань від нижнього краю знака до поверхні дорожнього покриття має становити від 1,5 м до 2,2 м у разі встановлення збоку від дороги поза населеними пунктами; від 2,0 м до 4,0 м у населених пунктах. Натомість дорожній знак "Р", вимоги якого на думку відповідача, встановлено на відстані від поверхні дорожнього покриття більше 4,0 м., а саме на 4 м. 94 см. Тому вважає, що знак встановлено у спосіб, що не відповідає державним стандартам, а відтак не може бути діючим, оскільки така обставина завадила позивачу помітити його та виконати його вимоги.
Щодо дотримання відстані 10 м. від пішохідного переходу, інспектор стверджує, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу. Проте, відповідач не наводить конкретних доказів або вимірів, яким приладом була виміряна відстань. Позивач наполягає, що зупинка була здійснена саме перед пішохідним переходом, дотримуючись відстані понад 10 метрів. Крім того, він вказує, що через відсутність дорожньої розмітки пішохідного переходу на проїжджій частині важко визначити точну відстань від зупиненого транспортного засобу до переходу.
Позивач також зазначає, що при спілкуванні з інспектором він заявив клопотання про надання йому правової допомоги та залучення адвоката, але це клопотання було проігнороване відповідачем. Він вважає, що це є ще однією підставою для скасування постанови.
Крім того, позивач вказує на те, що відповідачем були винесені дві постанови під одним номером, що також створює певну правову неоднозначність.
За наведених підстав просить скасувати постанову серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності, скасувати її як незаконну через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою судді Літинського районного суду Вінницької області від 18.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с. 13).
Також 18.05.2023 судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції (а.с. 13).
Так, твердження позивача про наявність 2 постанов спростовує тим, що інспектором об`єднано два правопорушення в одну постанову та накладено одне стягнення, що відповідає вимогам ст. 36 КУпАП.
Щодо твердження позивача про реалізацію права скористуватись правовою допомогою то представник відповідача посилається на правову позицію викладену Верховним судом у постанові від 07.11.2019 у справі № 487/2179/17 відповідно до якої право на захист забезпечується під час оскарження безпосереднього рішення суб`єкта владних повноважень у суді.
Також у своєму відзиві посилаються на практику Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, де Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За наведених підстав просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Оскільки, відповідно до вимог ст.262 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.4 ст.229 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Дослідивши адміністративний позов, відзив та додані до нього докази, надавши оцінку обставинам зазначеним у позовній заяві та у відзиві, суд приходить до наступних висновків.
Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію постанови серії ЕАС № 6950128 (а.с. 5) відповідно до якої 07.05.2023 о 10 год 51 хв в по вул. Привокзальній, 1, в м. Вінниця водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м. до пішохідного переходу, та здійснив стоянку в зоні парковки для інвалідів. Посадовою особою прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.6 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 1020,00 грн.(а.с. 5,6).
Фотоматеріалами та габаритними характеристиками транспортного засобу Renault Fluence 1.6i (а.с. 7-11) позивач обгрунтовує те, що дорожній знак про стоянку транспортних засобів для інвалідів встановлено у спосіб, що не відповідає державним стандартам.
З відеоматеріалу за назвою «export-wg2xh.mp4» котрий знаходиться на компакт-диску та долучений представником відповідача до позовної заяви, зафіксовано зупинку транспортного засобу Audi A5, д.н.з. НОМЕР_1 ближче ніж за 10 м. до пішохідного переходу та стоянку в зоні парковки для інвалідів(а.с. 31). Зазначене також підтверджується фотоматеріалами позивача долученими до позовної заяви (а.с. 7-10).
Відповідно до постанови ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 (а.с. 30) позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 122 КУпАП за фактом допущених двох порушень. Вказані дії суд вважає правомірними та не вбачає в цьому порушень, адже відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч.6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху».Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Знак 5.38 ПДР України застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.
Згідно п. 5.39 розділу 33 ПДР України, знак «Зона стоянки» - визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.
Відповідно до п.п.7.17 п. 33.7 розділу 33 ПДР, табличка 7.17 «Інваліди» до дорожнього знаку 5.38 означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог ПДР України.
На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.
У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.
Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено знаком з додатковою табличкою 7.17, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП.
В ході судового розгляду було встановлено, що позивач дійсно здійснив стоянку свого автомобіля в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» з додатковою табличкою 7.17 «Інваліди».
З матеріалів справи суду не вдалось встановити, що у позивача були підстави здійснюючи зупинку та паркування свого автомобіля на місце, яке відведене для паркування осіб з інвалідністю. Із наданого відеоматеріалу до відзиву встановлено, що позивач перебував в такому стані, який дозволив йому самостійно виходити із автомобіля, без допомоги інших осіб пересуватися тощо.
Щодо твердження позивача про встановлення знаку понад встановлені стандарти та невиміряння відстані до пішохідного переходу (не зазначено приладу, яким проводилось це вимірювання), неможливість правильного виміряти відстань через відсутність дорожньої розмітки, то суд вважає за необхідне зазначити, що наявність певних процедурних порушень при оформленні адміністративних матеріалів не може бути самостійною та достатньою підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за наявності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки застосування "надмірного формалізму" буде порушувати принципи та завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав та свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав та законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
До того ж у позовній заяві позивач стверджує, що зупинку він здійснив перед пішохідним переходом дотримавшись відстані до нього понад 10 метрів (а.с. 2 зв.). Однак дане твердження спростовується відеоматеріалом долученим до відзиву (а.с. 31) та фотоматеріалом позивача (а.с. 10) де наявна дорожня розмітка та знак 5.38.1 «Пішохідний перехід». Дійсно фрагмент дорожньої розмітки стертий, що очевидно викликано його експлуатацією, втім це не звільняє позивача від певної відповідальності та не звільняє від виконання додаткових обов`язків у правовому полі.
На думку суду, враховуючи вищевказані матеріали у відповідача не було необхідності вимірювати відстань від пішохідного переходу до того місця, де був зупинений/припаркований автомобіль позивача, адже факт невиконання вимог п. 15.9 «г», є очевидним.
Твердження та зауваження позивача суд розцінює, як спосіб захисту, що прямо не заборонено законом.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд вважає доречними та погоджується із твердженнями зазначеними представником відповідача у відзиві, про:
-наявність 2 постанов спростовується тим, що інспектором об`єднано два правопорушення в одну постанову та накладено одне стягнення, що відповідає вимогам ст. 36 КУпАП.
- право на захист забезпечується під час оскарження безпосереднього рішення суб`єкта владних повноважень у суді (постанова Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 487/2179/17).
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд не вбачає порушень чинного законодавства інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Мануляком О.Ю. при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а в задоволенні позову відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст.139, 143 КАС України внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
За наведених підстав, суд дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження, стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст. 7, 9, 122, 245, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 19, 77, 99, 171, 229, 262, 286, 297 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Мануляка Олега Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя : Гопкін П. В.