Справа № 640/36185/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 3 від 05 листопада 2021 року Тринадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_1 атестації за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Київської міської прокуратури №2902к від 05 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №6 та з органів прокуратури, у зв`язку з неуспішним проходженням атестації на підставі рішення Тринадцятої кадрової комісії №3 від 13 жовтня 2021 року.

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури №6 або рівнозначній посаді в органах прокуратури України;

- стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, обрахованого з моменту звільнення по дату винесення судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема, її третього етапу, має містити обгрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної стики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню. Апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином. На переконання апелянта, висновки членів Комісії побудовані лише на недостовірності відомостей та істотності порушень викладених у її деклараціях, при цьому, не взято до уваги, що під час співбесіди 12, 13 жовтня 2021 року позивачем надавались пояснення, щодо підстав набуття її чоловіком та свекрухою у власність майна, в тому числі, в порядку спадкування та за договорами купівлі-продажу та інше користування. Апелянт вважає, що висновки Комісії ґрунтуються виключно на припущеннях без наведення обґрунтованих фактів, крім того, викладена інформація в декларації та поясненнях позивача до комісії про майно була отримана позивачем з повідомлення чоловіка та свекрухи, які також надали свої пояснення. Також, апелянт вважає, що Національне агентство з питань запобігання корупції вправі стверджувати, приймати відповідні рішення та формувати висновки щодо порушення позивачем вимог щодо декларування, необхідності декларування фактів, що випливають з наведених вище обставин.

23 березня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

24 березня 2023 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Мойсеєнко Наталії Дмитрівни надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Також, 28 березня 2023 року через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги.

28 березня 2023 року в судовому засіданні Шостого апеляційного адміністративного суду вищевказані клопотання позивача задоволено, розгляд справи відкладено.

15 травня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Мойсеєнко Наталії Дмитрівни надійшло клопотання про долучення до матеріалів адміністративної справи документів.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин працювала на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури № 6.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX, який набув чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

ОСОБА_1 подано заяву про переведення на посаду прокурора в міській прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 3 від 13 жовтня 2021 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Наказом Київської міської прокуратури №2902к від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №6 та з органів прокуратури у зв`язку з неуспішним проходження атестації.

Не погоджуючись із рішенням про неуспішне проходження атестації та наказом про звільнення, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

До 25 вересня 2019 року частиною 1 статті 7 Закону України «Про прокуратуру» визначалось, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон №113-IX) були внесені зміни у названий закон та запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX закріплено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Приписами пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Згідно вимог пунктів 10-11 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

У відповідності до п. 12 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, предметом атестації є оцінка: професійної компетентності прокурора; професійної етики та доброчесності прокурора.

Нормами пункту 13 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX визначено, що атестація прокурорів включає такі етапи: складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання. Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Положеннями п. 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX закріплено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Згідно пункту 16 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Пунктом 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

В силу вимог підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

Пунктом 1 розділу I Порядку №221 визначено, що атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

За приписами п. 2 розділу I Порядку №221, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

У відповідності до пункту 6 розділу I Порядку №221, атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Положеннями пункту 11 розділу I Порядку №221 передбачено, що особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Розділом IV Порядку №221 визначено порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора

Пунктами 1-2 розділу IV Порядку №221 передбачено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №221, співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Положеннями п. 9 розділу IV Порядку №221 закріплено, що для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Згідно пункту 10 розділу IV Порядку №221, фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Нормами п.п. 11-12 розділу IV Порядку №221 визначено, що дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії. Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

У відповідності до п. 13 розділу IV Порядку №221, співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання; Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Згідно п.п. 14-15 розділу IV Порядку №221, члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Положеннями п. 16 розділу IV Порядку №221 передбачено, що залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233, рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , на виконання п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, подано Генеральному прокурору у визначений строк заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (Т. 1 а.с. 122).

У цій заяві позивач підтвердила своє бажання пройти атестацію, вказала на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також, за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, її буде звільнено з посади прокурора.

Отже, позивач фактично погодилася зі встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в окружній прокуратурі та проведення атестації.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 120/2151/20-а.

Матеріали справи свідчать, що наказом Київської міської прокуратури №2902к від 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва та органів прокуратури, у зв`язку з неуспішним проходженням атестації", на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 05 листопада 2021 року (Т. 1 а.с. 191).

Згідно оскаржуваного наказу про звільнення, підставою його прийняття стало рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 13 жовтня 2021 року.

Так, апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

На переконання апелянта, висновки членів Комісії побудовані лише на недостовірності відомостей та істотності порушень викладених у деклараціях позивача, при цьому, не взято до уваги, що під час співбесіди 12, 13 жовтня 2021 року позивачем надавались пояснення, щодо підстав набуття її чоловіком та свекрухою у власність майна, в тому числі, в порядку спадкування та за договорами купівлі-продажу та інше користування.

Отже, апелянт вважає, що висновки Комісії ґрунтуються виключно па припущеннях без наведення обґрунтованих фактів.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Як було вищевказано, пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Обґрунтування вмотивованості прийнятого рішення лише дискреційністю повноважень та виключною компетенцією кадрової комісії не може вважатися достатнім, оскільки, рішення, наслідком якого є звільнення прокурора з посади, повинно бути, насамперед, об`єктивним та має повною мірою висвітлювати інформацію (давати відповіді на питання) щодо професійної компетентності прокурора, а також щодо відповідності прокурора критеріям професійної етики та доброчесності.

Процес та результат атестації повинні бути зрозумілими як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати професійний прокурорський корпус, якому довіряло б суспільство, то обґрунтованість/умотивованість та зрозумілість рішення щодо відповідності прокурора вимогам професійності та доброчесності є необхідною для цього умовою та гарантією. Лише у разі наведення кадровою комісією обґрунтованих мотивів можливо перевірити правомірність процедури атестації та ухваленого рішення (як форми зовнішнього вираження дискреційних повноважень державного органу). Саме у такий спосіб може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд вже роз`яснював, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (наприклад, постанови Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2019 у справі №2040/6763/18, від 21.10.2021 у справі №640/154/20, від 27.01.2022 у справі № 300/2021/20).

Отже, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку №221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 20 жовтня 2022 року у справі № 640/18156/20, від 28 квітня 2022 року у справі № 640/1451/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 640/906/20, від 18 квітня 2022 року у справі № 640/963/20.

Із оскаржуваного рішення № 3 від 13 жовтня 2021 року вбачається, що Тринадцятою кадровою комісією встановлено наступне: відповідно до даних декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, за 2015 рік https://public.nazk.gov.ua/documents/380ad052-c240-498b-8fBb-178bel498b0c члени родини прокурора задекларували наявність значних сум готівкових коштів. Зокрема, чоловік прокурора ОСОБА_2 задекларував 700 000 гривень та 92 000 доларів США. У цьому ж році родиною задекларовано придбання елітного транспортного засобу марки Mersedes-Benz CLA200 4М, 2015 року випуску, вартістю 1 080 940 гривень. При цьому, сукупний дохід, отриманий прокурором, становив 453 909 грн.

Також, згідно з декларацією ОСОБА_1 за 2016 рік, родиною придбано елітний автомобіль марки AUDI А7, 2014 року випуску, вартістю 1 700 000 грн., при цьому загальний дохід сім`ї склав 143 172 грн.

На прохання Комісії пояснити походження статків та джерел отриманих доходів прокурор вказала, що зазначені в деклараціях кошти є власними накопиченими коштами від трудової діяльності її чоловіка ОСОБА_2 , водночас Комісія такі пояснення прокурора сприйняла критично, оскільки згідно з долученими до матеріалів атестації поясненнями чоловіка та довідки про його доходи з 2000 по 2021 рік вбачається, що інформація про отримання ним доходів, починаючи з 2013 по 2019 рік, відсутня.

На підтвердження законності набуття частини коштів її чоловіком позивач додатково надала Комісії договори позики за 2012 та 2014 роки.

Згідно рішення про неуспішне проходження прокурором атестації від 13.10.2021 №3, Комісія критично сприйняла надані ОСОБА_1 договори позики, укладені між її чоловіком та ОСОБА_3 від 10 липня 2012 року та 21 листопада 2014 року про отримання у борг ОСОБА_2 коштів у загальній сумі 76 000 доларів США, оскільки, у попередніх поясненнях нею вказувалось про походження коштів чоловіка виключно його власними накопиченнями та фінансовою допомогою, наданою йому близькими родичами. Тож надалі, зважаючи на сумнів Комісії щодо можливості накопичити такі статки без отримання доходу, прокурор вирішила змінити свої пояснення, надавши вищевказані договори позики. Комісією також враховано, що її чоловік ОСОБА_2 , який перебуває на посаді помічника судді Верховного Суду, є суб`єктом декларування, проте, незважаючи на значну суму залишку неповернутої позики у розмірі 35 000 доларів США (еквівалент 910 000 грн.), залишок боргу у вказаній сумі не задекларував, що може свідчити про надання ОСОБА_1 до Комісії цих договорів з метою введення в оману її членів та отримання позитивного для себе рішення.

Вказані факти, на думку Тринадцятої кадрової комісії, як окремо, так і в сукупності породжують сумнів у прозорості статків прокурора та дають підстави для висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Крім того, Комісією встановлено, що прокурором не вказано у декларації за 2016 рік суму доходу від відчуження автомобіля Mersedes-Benz CLA200 4М.

На переконання Комісії, на її прохання пояснити вищевказаний факт прокурор проявила нещирість, зазначивши про те, що чоловік не повідомив її про відчуження автомобіля, однак, враховуючи проживання однією сім`єю, Комісія вважає, що відсутність автомобіля у користуванні чоловіка неможливо було не помітити.

Крім того, декларації прокурора за 2015-2016 роки не містять інформації про об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності чи користуванні ОСОБА_1 , у той час як у декларації за 2017 рік та надалі вказано, що ОСОБА_1 володіє з 2004 року 33,33% квартири у місті Києві загальною площею 68,2 м2. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна, які перебувають у власності чи користуванні чоловіка, окрім гаража, взагалі відсутня.

Окрім викладеного, у Комісії наявні сумніви щодо достовірності відомостей, вказаних у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в частині відповідності майна, яке знаходиться у користуванні прокурора й членів її сім`ї.

Так, у декларації прокурора (позивача) за 2020 рік зазначено про набуття нею та членами її родини у 2019 році права користування земельною ділянкою на території міста Києва площею 1162 м2 (дату набуття права вказано 02 серпня 2017 року). На уточнюючі запитання Комісії щодо обставин набуття права користування, пояснила, що вказаною земельною ділянкою з 1990 року користується мати її чоловіка - ОСОБА_4 , також, на даній земельній ділянці розташовано побудований батьками чоловіка будинок, в якому вони проживають всією сім`єю на даний час. На прохання пояснити, чому датою набуття права на земельну ділянку вказано 02 серпня 2017 року, пояснила отриманням членства в кооперативі ОСОБА_4 саме у цей період часу. Проте, Комісія такі пояснення вважає нещирими та такими, що викликають обґрунтований сумнів у їх достовірності, оскільки кооператив ОК «СК «Вікторія» заснований у 2004 році і, відповідно, здійснював свою діяльність з цього часу, а здобуття членства у даному кооперативі у 2017 році свідчить про можливий прихований договір купівлі-продажу офіційно неоформленої земельної ділянки, оскільки жодних документів щодо початку користування ділянкою саме з 1990 року прокурором, окрім пояснень ОСОБА_4 , не надано.

Також, Комісія звернула увагу і на те, що ОСОБА_1 у декларації за 2020 рік не зазначила про право користування вказаним будинком, при цьому, причини незазначення його у декларації пояснити не змогла.

Беручи до уваги викладене, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики, доброчесності та професійної компетентності. Вчинення працівником прокуратури дій такого роду, на думку Комісії, дискредитує її як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

На підставі наведеного, Тринадцятою кадровою комісією прийнято оскаржуване рішення №3 від 13 жовтня 2021 року про неуспішне проходження прокурором атестації.

Дослідивши зміст наведеного рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації від 13.10.2021 №3, колегія суддів вважає що таке рішення є належним чином вмотивоване, оскільки: Кадровою комісією описано обставини, які викликали сумніви у доброчесності позивача, а саме, щодо достовірності відомостей, вказаних у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016-2017, 2020 роки, а також, щодо відповідності витрат і набутого майна під час її роботи в органах прокуратури нею та її близькими особами, їхнім офіційним доходам; є посилання на норми права; надана оцінка доводам прокурора.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про невмотивованість рішення Тринадцятої кадрової комісії від 13 жовтня 2021 року № 3 є необгрунтованими.

Слід зазначити, що під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, що викладено в підпункті 3 пункту 9 розділу ІV Порядку №221, є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі, копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

Стаття 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачає, що прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Статтею 31 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів встановлено, що у відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки.

При цьому, критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вказаних вище конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

Відсутність у законі визначення поняття "доброчесність", яке використовується у процедурі атестації прокурорів, не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі №600/1450/20-а, від 17 листопада 2022 року у справі №520/9948/2020, від 18 травня 2023 року у справі №280/2836/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за результатом аналізу оскаржуваного рішення № 3 від 13 жовтня 2021 року та наданих позивачем пояснень, мають місце очевидні розбіжності щодо задекларованих позивачем та її чоловіком коштів та отриманим доходом.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що придбання родиною позивача автомобілю вартістю 1 700 000 грн., за наявності загального доходу сім`ї 143 172 грн. та, з урахуванням того, що інформація про отримання чоловіком позивача доходів, починаючи з 2013 по 2019 рік, відсутня, підтверджує виникнення «обґрунтованих сумнівів» кадрової комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності.

Щодо надання апелянтом суду апеляційної інстанції документів, пов`язаних з набуттям позивачем та членами її родини у 2019 році права користування земельною ділянкою на території міста Києва площею 1162 м2, колегія суддів звертає увагу, що такі документи не були надані Комісії під час проведення атестації, як наслідок, оцінка таким документам Комісією надана не була. Крім того, надання суду апеляційної інстанції таких документів, не спростовує інші сумніви Комісії щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам доброчесності.

З приводу посилання позивача на укладення її чоловіком договорів позики, слід зазначити, що чоловік ОСОБА_1 не декларував наявність боргу, що, на думку суду, підтверджує виникнення «обґрунтованих сумнівів» кадрової комісії щодо відповідності позивача вимогам доброчесності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що хоча й вказані в оскаржуваному рішенні члени сім`ї позивача є самостійними суб`єктами декларування та відповідають по своїм майновим зобов`язаннм, у тому числі, щодо сплати податків, разом з тим, при наданні оцінки відповідності витрат і майна членів сім`ї прокурора (позивача) відповідачі діяли відповідно до Порядку №221.

Отже, відповідність офіційним доходам джерел набуття коштів для придбання майна ОСОБА_1 та її близькими особами викликали обґрунтований сумнів членів кадрової комісії та не були спростовані прокурором ані під час співбесіди, ані під час судового розгляду цієї справи, як в суді першої, так в суді апеляційної інстанцій, позивачем не надано підтверджуючих доказів, які б спростовували сумніви Комісії щодо її невідповідності вимогам доброчесності та професійної етики.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами викладеними у рішенні атестаційної комісії, яка правильно застосувала чинні норми права до встановлених фактів, з урахуванням пояснень позивача та наданих підтверджуючих документів, не допускаючи свавільного використання своїх дискреційних повноважень.

Посилання апелянта на те, що Національне агентство з питань запобігання корупції вправі стверджувати, приймати відповідні рішення та формувати висновки щодо порушення позивачем вимог щодо декларування, необхідності декларування фактів, що випливають з наведених вище обставин, колегія судів вважає необгрунованими, з огляду на наступне.

Встановлений Законом України «Про запобігання корупції» порядок перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та передбачена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» процедура атестації з проведенням співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності є двома різними, окремими, законодавчо врегульованими процедурами, які мають різні правові наслідки, не підміняють та не суперечать одна одній.

Наявність у Національного агентства з питань запобігання корупції виключних повноважень на здійснення повної перевірки декларацій, не обмежує кадрові комісії у здійсненні ними перевірок відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 01.12.2022 у справі № 640/26332/19, від 16.12.2021 у справі № 640/26168/19, від 14.07.2022 у справі № 640/1083/20, від 30.08.2022 у справі № 420/7408/20, від 22.09.2022 у справі № 200/7541/20-а, від 18.04.2023 у справі № 640/1652/20.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що правові підстави для визнання протиправним і скасування спірного рішення кадрової комісії № 3 від 13 жовтня 2021 року та для визнання звільнення з посади позивача незаконними відсутні.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 05.06.2023 р.