Справа № 400/404/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 р. № 400/404/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
до відповідача:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
про:стягнення податкового боргу у сумі 29 703,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідачка) про стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 29703,43 грн на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4989,67 грн, військового збору у розмірі 412,98 грн та єдиного податку у розмірі 24300,78 гривні.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що в результаті неналежного виконання покладених законом на платника податків обов`язків у відповідачки наявна непогашена податкова заборгованість у сумі 29703,43 грн з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб. Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства відповідачка не сплатила.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Копію ухвали від 24.01.2023 суд відповідачка отримала 04.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (Ф. 119) № 201.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до Інформації про фізичну особу-підприємця відповідачка з 14.07.2015 є зареєстрованою як фізична особа-підприємець третьої групи (а.с. 26-27).

Відповідачка подала контролюючому органу декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, а саме:

09.10.2020 за три квартали 2020 року на суму податкового зобов`язання 11634,03 грн (а.с. 15-18);

13.01.2021 за 2020 рік на суму податкового зобов`язання 9200,41 грн (а.с. 22-25);

05.05.2021 за І квартал 2021 року на суму податкового зобов`язання 1638,60 грн (а.с. 12-14);

19.07.2021 за півріччя 2021 року на суму податкового зобов`язання 4633,57 грн (а.с. 9-11);

01.11.2021 за три квартали 2021 року на суму податкового зобов`язання 1255,00 грн (а.с. 45-47).

Також відповідачка подала 09.02.2022 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік на суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб 4990,86 грн, з військового збору 415,91 грн і з єдиного внеску 6952,00 гривні (а.с. 19-21).

Позивач виставив відповідачці податкову вимогу від 29.12.2020 № 33458-13 (форма «Ф») на суму 7573,20 грн (а.с. 28), яку вона отримала 17.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 886 (Ф. 119) (а.с. 28).

Зазначену податкову вимогу відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржив.

Загальний розмір податкового боргу відповідачки на день звернення позивача до суду щодо сплати єдиного податку фізичної особи третьої групи, податку з доходів фізичних осіб і військового збору становив 29703,43 грн, що підтверджується відповідним розрахунком позивача (а.с. 8) та витягами з інтегрованої картки платника (а.с. 29-34).

З метою стягнення з відповідача відповідного податкового боргу позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України закріплено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з абзацами першим-третім пункту 293.3 статті 293 ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі:

1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом;

2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до абазу другого пункту 294.1 статті 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 295.3 статті 295 ПК України (у редакції, чинній на день подання відповідачем податкової декларації) платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Суд встановив, що відповідачка подала до Очаківської ОДПІ (Вознесенське відділення) податкові декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця 09.10.2020 (а.с. 15-18), 13.01.2021 (а.с. 22-25), 05.05.2021 (а.с. 12-14), 19.07.2021 (а.с. 9-11) і 01.11.2021 (а.с. 45-47) із нарахованими податковими зобов`язаннями з єдиного податку на загальну суму в розмірі 24300,78 гривні.

Крім цього, відповідачка подала 09.02.2022 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік на суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб 4990,86 грн, з військового збору 415,91 грн і з єдиного внеску 6952,00 гривні (а.с. 19-21), які вона відповідно до пункту 179.7 статті 179 ПК України зобов`язана була сплатити до 01.08.2021.

Враховуючи пункт 56.11 статті 56 ПК України, вищезазначені грошові зобов`язання вважається узгодженими, і вони не підлягають оскарженню.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з виникнення у відповідачки податкового боргу позивач виставив їй податкову вимогу від 29.12.2020 № 33458-13 (форма «Ф») на суму 7573,20 грн (а.с. 28), яку вона отримала 17.02.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 886 (Ф. 119) (а.с. 28).

Ця податкова вимога на цей час не відкликана. Відповідач не звертався до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Суд встановив, що відповідачка суму податкового боргу у визначені строки не сплатила. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження сплати відповідачкою заборгованості станом на день розгляду цієї справи до суду ні з боку відповідачки, ні з боку позивача не надійшло.

Тому суми грошових зобов`язань відповідачки з єдиного податку третьої групи в загальному розмірі 24300,78 грн, з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4990,86 грн і з військового збору в розмірі 415,91 грн вважаються узгодженими та є податковим боргом.

Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України (у редакції, чинній на день подання позивачем позову) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 41.4 статті 41 ПК України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України до контролюючих органів відносяться податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).

Отож позивач має повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Податкова вимога отримана відповідачкою 17.02.2021 (а.с. 28), а позов поданий - 20.01.2023.

Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом з дотриманням вимог статті 95 ПК України.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить стягнути на користь Держави єдиний податок.

Згідно з підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

Пунктом 10.5 статті 10 ПК України передбачено, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пунктів 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України.

Таким чином, єдиний податок, як місцевий податок, належать до доходів загального фонду бюджетів територіальних громад.

Тому єдиний податок, підлягає стягненню на користь відповідної територіальної громади (місцевого бюджету), а не на користь держави (Державного бюджету України), про що просить позивач.

Зазначене підтверджується також відомостями Головного управління Державної казначейської служби України щодо реквізитів рахунків для обліку доходів місцевого бюджету Миколаївської області, які розміщені на його вебсайті: https://www.treasury.gov.ua/rekvizyty-dokhidnykh-rakhunkiv-v-rozrizi-oblastei/mykolaivska-oblast-rek, і відповідно до якої територіальні громади є отримувачами єдиного податку з фізичних осіб (код класифікації доходу місцевого бюджету 18050400).

Пунктом 3 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципі самостійності - Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними. Держава коштами державного бюджету не несе відповідальності за бюджетні зобов`язання органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування. Органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування коштами відповідних місцевих бюджетів не несуть відповідальності за бюджетні зобов`язання одне одного, а також за бюджетні зобов`язання держави. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленням за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, правом Верховної Ради Автономної Республіки Крим та відповідних місцевих рад самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення податкового боргу з єдиного податку не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути його на користь держави, а не відповідної територіальної громади.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення податку на доходи фізичних осіб і військового збору на користь держави, то вона, враховуючи пункт 2 частини другу статті 29 Бюджетного кодексу України, підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості у розмірі 5402 (П`ять тисяч чотириста дві) гривні 65 копійок на користь держави в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4989 (Чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 67 копійок та з військового збору у розмірі 412 (Чотириста дванадцять гривень) 98 копійок.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості на користь держави в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 24300 (Двадцять чотири тисячі триста) гривень 78 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 06 червня 2023 року