Справа № 240/22823/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22823/22

Головуючий у 1-й інстанції: Окис Т.О.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

06 червня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "-Інтертранс-" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 квітня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 20 лютого 2022 року на підставі направлення на проведення рейдової перевірки від 15 лютого 2022 року на автодорозі Одеса Мелітополь км 27 +434 о 23 годині 30 хвилин проведено перевірку транспортного засобу автобуса ВОVA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював регулярні пасажирські перевезення «Херсон Москва».

Під час проведення перевірки встановлено факт порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме транспортний засіб обладнаний недіючим та повіреним тахографом. Також не виконано умови та вимоги ЄУТР при непрацюючому тахографі. Крім цього, в акті зазначено, що управління транспортним засобом при здійсненні міжнародних перевезень автомобільним транспортом без контрольних пристроїв (тахографів) без реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв транспортного засобу за період з 23 по 24 січня 2022 року та 26 січня 20 лютого 2022 року.

За результатами перевірки 20 лютого 2022 року посадовими особами контролюючого органу складений акт №329214 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно наданих водієм пояснень, він забув ввести ручний режим при непрацюючому тахографі.

30 червня 2022 року на адресу позивача направлено лист з інформацією про дату та час розгляду справи.

19 липня 2022 року відповідач отримав пояснення ПП «-Інтертранс-» щодо виявлених порушень.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 19 липня 2022 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області виніс 28 постанов, якими постановив стягнути з ПП "-Інтертранс-" адміністративно - господарські штрафи на суму 19040 грн.

Вважаючи вказані постанови протиправним, позивач звернувся до суду для їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту статті 5 Закону України №2344-ІІІ убачається, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно частини 8 статті 53 цього Закону водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

У абзаці 11 частини 1 статті 60 Закону України №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24 червня 2010 року №385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.

Згідно з пунктом 1.1 названої Інструкції з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція № 385), цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також законів України «Про автомобільний транспорт» та «Про дорожній рух».

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 385 ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Пунктом 1.3 названої Інструкції визначено, що її дія поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:

контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій ( тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

У пункті 3.1 цієї Інструкції визначено, що виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, карти до цифрових тахографі, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини дванадцятої статі 6 Закону N 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Положення Закону № 2344-ІІІ визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

-організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

-здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

-забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

-здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водив транспортних засобів передбачає належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Крім того, процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотримання габаитно - вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками- нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року.

Так, положеннями Порядку № 1567 врегульовано, що:

-державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2);

-органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3);

-державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (пункт 4);

-рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12);

-рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14);

-рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19).

Статтею 53 Закону № 2344-ІІІ обумовлено, що організацію міжнародних перевезень пасажирів

і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.

При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:

-дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

-список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях);

-білетно-облікову документацію;

-схему маршруту.

При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати:

-дозвіл України;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

-список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень);

-білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів та додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт при здійсненні міжнародних перевезень пасажирів.

Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх визначених вище документів на момент складання акта про проведення перевірки, а також дотримання усіх вимог.

Колегія суддів наголошує, що в даному випадку водій керував транспортним засобом при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів всупереч положенням Закону №2344-ІІІ.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що порушення законодавства про автомобільний транспорт знайшло своє підтвердження в акті від 20.02.2022 року № 329214.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385) водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

¦використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994 016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

¦у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з пунктом 3.5 Інструкції № 340 перевізники:

¦забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом

12 місяців з дати останнього запису, та протоколи перевірки та адаптації тахографа до

транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;

¦аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Відповідно до Поправки 6 до ЄУТР з 20 грудня 2010 року загальна кількість тахокарт у водіїв має складати 29 тахокарт (тобто за поточний день та попередні 28 календарних днів).

Внесеними змінами до положень ЄУТР (поправка № 6) також передбачено, що у разі, коли водій не керував транспортним засобом, тобто перебував у відпустці, на лікарняному чи з інших причин, автомобільний перевізник складає бланк підтвердження діяльності. Бланк підтвердження діяльності водій повинен надавати під час перевірки представнику уповноваженого контролюючого органу. Такий бланк мають визнавати контрольні органи всіх країн - учасниць ЄУТР.

Таким чином, з метою перевірки режиму праці та відпочинку водіїв, які керують транспортними засобами обладнаним тахографами, посадовим особам необхідно здійснити аналіз інформації щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а саме: із заповнених тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР або бланку підтвердження діяльності. У разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа.

Системний аналіз цих норм свідчить, що у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, встановлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи, обов`язковим також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв) або картки водія чи роздруківки даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 травня 2019 у справі № 816/124/17.

Як встановлено з матеріалів справи, транспортний засіб, що перевірявся, був обладнаний непрацюючим цифровим тахографом. Той факт, що тахограф не працював також підтверджується поясненнями водія та особистим підписом у акті проведення перевірки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в акті проведення перевірки відсутні заперечення водія ОСОБА_1 щодо вказаного посадовою особою Укртрансбезпеки періоду, протягом якого не працював контрольний пристрій (тахограф), а також не зазначено, що на момент проведення перевірки перевіряючим особам ним було надано бланк підтвердження діяльності, як доказ перебування у відпустці.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що водієм ОСОБА_1 бланк підтвердження діяльності за період з 21.01.2022 по 20.02.2022 було надано під час перевірки, оскільки підтвердженням того, що вищевказаний документ було надано на лише розгляд справи про порушення, а не в день проведення перевірки, є відмітка на ньому «Згідно з оригіналом, Директор ПП «-ІНТЕРТРАНС-» ОСОБА_2 18.07.2022».

Відповідно до частини 2 пункту 27 Порядку № 1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведеним доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушення вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з чим постанови Державної служби України з безпеки на транспорті є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, судова колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Тому, зважаючи на вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів аналіз діючого законодавства, яке регламентує вказані правовідносини, не надав правильного обґрунтування всім належним доказам позивача, у зв`язку з чим прийшов до невірного висновку по досліджених доказах, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "-Інтертранс-" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.