Справа № 380/4467/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4467/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.12.2022 року №164 в частині відмови позивачу в наданні статусу особи, яка проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського;

- зобов`язати відповідача надати позивачу статус особи, яка проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, та видати посвідчення громадянки, яка проживає на території населеного пункту, якому в установленому порядку надано статус гірського.

Посилається на те, що є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є довідка від 09.05.2022 року за №1313- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Зазначила, що 06.12.2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) в гірському населеному пункту. За результатами розгляду цієї заяви відповідачем прийнято оскаржуване рішення про відмову в наданні статусу особи, що постійно проживає та працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Позивач з таким рішенням не погоджується та вказала, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не містить положень про постійний характер проживання внутрішньо переміщених осіб за місцем взяття на облік. Вказала, що головною умовою терміну перебування є його тривалість, а саме не менше шести місяців на рік; оскільки позивач проживає більше шести місяців у гірському населеному пункті, яким є смт.Східниця, таке проживання слід вважати постійним. Враховуючи викладене, вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно п.8 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №345 від 19.03.1996 року, громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям) посвідчення видаються на підставі паспорта громадянина України, свідоцтва про народження (для осіб у віці до 16 років), посвідки на проживання в Україні (для іноземних громадян та осіб без громадянства) і довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом. Проте позивачем до заяви від 06.12.2022 року долучено довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а не довідку про постійне проживання у гірському населеному пункті. Крім цього, аналіз положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підтверджує, що внутрішньо переміщені особи проживають/перебувають на території відповідного населеного пункту тимчасово і у зв`язку з таким вимушеним тимчасовим перебуванням отримують ряд прав та гарантій з боку органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 20.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 09.05.2022 року за №1313- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

06.12.2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) в гірському населеному пункту. До даної заяви додано: заяву встановленого зразка; копії паспорта громадянина України, свідоцтва про народження та довідки про реєстрацію місця проживання; копію довідки про реєстрацію місця проживання; одну фотокартку розміром 30*40 мм.

Рішенням виконавчого комітету Східницької селищної ради від 13.12.2022 року №164 «Про відмову в наданні статусу особи, що постійно проживає та працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського» відмовлено, серед інших позивачеві, у наданні запитуваного статусу.

Згідно витягу з протоколу №18 чергового засідання виконкому Східницької селищної ради від 13.12.2022 року, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішього переміщення і взяття особи на облік. Отже, не надає інформації щодо постійного місця проживання особи. Звернуто увагу, що численними зверненням жителів (власників житлових будинків) смт.Східниця засвідчувався той факт, що особи, які зареєстровані як внутрішньо переміщені за адресою їх житлового будинку, їм не відомі, і ніколи там не проживали. Зважаючи на відсутність у поданих заявниками документів довідки чи іншого документа, що б підтверджував постійність проживання на території смт.Східниця (гірського населеного пункту), надання статусу особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, є неможливим, так як суперечить чинному законодавству.

Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, звернулася до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України від 15.02.1995 року №56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі Закон №56/95-ВР) та Законом України від 20.10.2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закону №1706-VII).

Критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються, встановлено Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Згідно ч.1 ст.1 Закону №56/95-ВР, до гірських населених пунктів належать міста, селища міського типу, селища, сільські населені пункти, які розташовані у гірській місцевості, мають недостатньо розвинуті сферу застосування праці та систему соціально-побутового обслуговування, обмежену транспортну доступність.

Відповідно до ст.2 Закону №56/95-ВР, перелік населених пунктів, яким надається статус гірських, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» затверджено перелік населених пунктів, яким відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надається статус гірських, до якого, серед інших, включено і смт.Східниця Дрогобицького району Львівської області.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.5 Закону №56/95-ВР, статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону.

Відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» Кабінет Міністрів України постановою №345 від 19.03.1996 року затвердив Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (далі Положення №345).

Згідно з п.п.1, 2 цього Положення, це Положення регулює правила видачі посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому в установленому порядку надано статус гірського. Посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені статтями 3 і 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні.

Посвідчення видаються громадянам відповідними місцевими державними адміністраціями та виконавчими органами місцевої ради (п.4 Положення №345).

Відповідно до п.7 Положення №345, посвідчення видаються таким категоріям громадян: а) особам, які постійно проживають на території населених пунктів, яким надано статус гірських; б) особам, які постійно працюють на території населених пунктів, яким надано статус гірських (у тому числі працівникам, які постійно працюють у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах і на робочих місцях в населених пунктах, що мають статус гірських, у разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського); в) особам, які навчаються на денних відділеннях навчальних закладів, розташованих у населених пунктах, яким надано статус гірських; г) окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів і умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, в обсерваторіях та на інших об`єктах, розташованих поза межами населених пунктів у місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 зазначеного Закону.

За правилами п.8 Положення №345, посвідчення видаються на підставі паспорта громадянина України, свідоцтва про народження (для осіб у віці до 16 років), посвідки на проживання в Україні (для іноземних громадян та осіб без громадянства), і таких документів: а) громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям), - довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом; б) громадянам, які постійно працюють у гірському населеному пункті, - довідки з місця роботи; в) громадянам, які навчаються на денних відділеннях навчальних закладів, розташованих у гірському населеному пункті, - довідки навчального закладу.

Разом із зазначеними документами громадяни (крім осіб у віці до 16 років) подають дві фотокартки розміром 30 х 40 міліметрів.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII.

Відповідно до ст.1 цього Закону, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на вебсайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Закону №1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

За змістом ч.3 ст.7 Закону №1706-VII, громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Суд встановив, що рішенням Виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області від 13.12.2022 року №164 відмовлено позивачу в наданні статусу особи, що постійно проживає та працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. Підставою відмови вказано те, що «довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішього переміщення і взяття особи на облік. Отже, не надає інформації щодо постійного місця проживання особи. Звернуто увагу, що численними зверненням жителів (власників житлових будинків) смт.Східниця засвідчувався той факт, що особи, які зареєстровані як внутрішньо переміщені за адресою їх житлового будинку, їм не відомі, і ніколи там не проживали. Зважаючи на відсутність у поданих заявниками документів довідки чи іншого документа, що б підтверджував постійність проживання на території смт.Східниця (гірського населеного пункту), надання статусу особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, є неможливим, так як суперечить чинному законодавству».

Даючи оцінку вказаному, суд враховує таке.

Як уже зазначено вище, посвідчення громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям), видається, серед іншого, на підставі довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом (п.8 Положення №345). Втім, суд встановив, що у позивача такий документ відсутній, натомість остання ототожнює довідку про постійне проживання у гірському населеному пункті з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.05.2022 року за №1313-, згідно якої фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 .

Так, відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні урегульовані Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року №1871-IX.

Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону, особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Поряд з тим , згідно п.10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1871-IX, на період тимчасової окупації Російською Федерацією території України, а також на період віднесення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, територіальних громад до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, положення частини першої статті 4 цього Закону не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване або задеклароване у житлі, що знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. Така особа може задекларувати або зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

До реєстру територіальної громади вносяться відомості про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, визначених у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Між тим, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Однак у цьому Переліку місто Дніпро не значиться.

Крім того, суд враховує і те, що за правилами ч.1 ст.5 Закону №1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Зі змісту аналізу вказаного положення Закону слідує, що така довідка не може підтверджувати постійне проживання у гірському населеному пункті, оскільки носить тимчасовий характер (видається на період наявності певних обставин).

Твердження позивача стосовно того, що вона проживає більше шести місяців у гірському населеному пункті не мають визначального значення за встановлених судом обставин, а тому не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення її прав, свобод та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Східницької селищної ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.