Справа № 280/11581/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/11581/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами

постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №280/11581/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), треті особи без самостійних вимог: Третя кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офіс Генерального прокурора, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сайметрікс-Україна" про визнання протиправним та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №439 від 13.09.2021 "Про неуспішне проходження прокурором атестації";

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури №2623-к від 21.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області або на рівнозначній посаді, що буде існувати в Донецькій обласній прокуратурі;

- стягнути з Донецької обласної прокуратури, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 - прокурору Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області середній заробіток з 23.10.2021 по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що працював в органах прокуратури та був звільнений у зв`язку з неуспішним проходженням атестації. Незаконність свого звільнення пов`язував з тим, що Законом України "Про прокуратуру" не передбачено звільнення прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» 19.09.2019 №113-ІХ не є

спеціальним законом, що регулює звільнення прокурорів з посади. Позивач звертав увагу суду на те, що пп. 2 п. 19 розділу II "Прикінцевих і перехідних положень" Закону №113-ІХ викладений законодавцем у діючій на даний час редакції 15.06.2021, таким чином зазначена норма не діяла у зазначеній редакції станом на дату проходження позивачем атестації, а саме: станом на 09.11.2020. Вказував, що з моменту набрання чинності Законом №113-ІХ та станом на дату проходження позивачем атестації, позивач отримав попередження про наступне вивільнення, таким чином, зважаючи на принцип незворотності дії закону в часі, позивача можливо звільнити відповідно до зазначеної норми виключно у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Зазначав, що жодних відомостей щодо ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в якому позивач обіймає посаду, до позивача доведено не було. Також вказував, що за весь час проходження служби в органах прокуратури позивач має гарний послужний список та гарні показники службової діяльності, вислуга років на день вивільнення позивача з органів прокуратури складала більше 14 років, позивач обіймав різноманітні посади, позивач мав спеціальне звання юрист першого класу (капітан), під час проходження служби нагороджувався з приводу професійної діяльності, що має своє відображення в трудовій книжці в розділі "Відомості про заохочення". Вказував також, що роботодавцем порушено переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене ст. 49-2 КЗпП України, як працівника з більш високою кваліфікацією та більш тривалим безперервним стажем роботи в прокуратурі Донецької області та органах прокуратури України. Посилався на те, що неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки не є підставою для застосування пп. 2 п. 19 Розділу II Закону №113-ІХ та навички, як уже зазначалось вище, не є предметом атестації. Вказував також, що оскаржуване рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №439 є таким, що прийняте з перевищенням повноважень та є таким, що суперечить іншому рішенню іншої кадрової комісії з приводу одного й того же предмету.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 року позов задоволено, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №439 від 13.09.2021 "Про неуспішне проходження прокурором атестації";

визнано протиправним та скасовано наказ керівника Донецької обласної прокуратури №2623-к від 21.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області;

поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Приморського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області з 23.10.2021;

стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2021 по 30.06.2022 у розмірі 63 757,75 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що П`ятнадцята кадрова комісія при прийнятті рішення №439 від 13 вересня 2021 року діяла з перевищенням власних повноважень та не на підставі Порядків №221 та №233, унаслідок чого позбавила позивача можливості скласти згаданий іспит та прийняла оскаржене у цій справі рішення про неуспішне проходження позивачем атестування, яке з огляду на викладені висновки суду є протиправним.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що П`ятнадцята кадрова комісія при прийнятті рішення №439 від 13.09.2021 року діяла у відповідності до вимог Закону України Про прокуратуру (№1697-VII) та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (№113-IX). При цьому, позивач не був позбавлений можливості скласти згаданий іспит, однак, складання позивачем іспиту з результатом 74 бали з 93-х можливих, не дає підстав для прийняття рішення про успішне проходження іспиту. Таким чином, відсутні підстави для скасування рішення П`ятнадцятої кадрової комісії №439 від 13.09.2021 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Позивач оскаржив рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

24.04.2023 Верховним Судом винесено ухвалу, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року за виключними обставинами вказуючи на те, що 01.03.2023 Конституційним Судом України було прийнято рішення, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно п.6 розділу ІІ пункт 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

З цих підстав позивач вказує на те, що з вищенаведеного можна зробити висновок єдиний та однозначний висновок, що позивача було звільнено без попередження про майбутнє звільнення та в умовах, відповідно до яких позивач не міг чітко розуміти зміст Закону №113 та. як слідство, не міг спланувати свої подальші дії, що є грубим порушенням звільнення прокурора відповідно до норм діючого законодавства, що, у тому числі, й є предметом даного судового провадження.

Вказані обставини визначені позивачем як підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

У відзиві Офіс Генерального прокурора просить в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити, з огляду на відсутність підстав стверджувати про те, що ухвалене у 2023 році Конституційним Судом України рішення впливає на результати розгляду справи про незаконність звільнення позивача, яке мало місце у 2021 році.

З`ясувавши підстави, визначені для перегляду судового рішення за виключними обставинами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку за виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

01.03.2023 Конституційним Судом України прийнято рішення, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно п.6 розділу ІІ пункт 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, Конституційним Судом України визнано неконституційними не усі положення Закону №113-ІХ, а лише п.6 розділу ІІ пункт 6 розділу ІІ «Прикінцевих і перехідних положень» Закону.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що підстави заявленого позову не стосувалися неналежного повідомлення чи не повідомлення позивача про можливе звільнення з посади. Не були вказані обставини підставою для задоволення позову Запорізьким окружним адміністративним судом та відмови в задоволенні позову Третім апеляційним адміністративним судом. Фактично підставою звільнення позивача з органів прокуратури стало неуспішне проходження позивачем атестації, процедурі проведення якої і надавалася правова оцінка судами в межах цієї справи.

Таким чином, сам факт прийняття Конституційним Судом України рішення, з огляду на підстави заявленого позову, не може свідчити про неправильність вирішення судами цієї справи.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу і на те, що за положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За змістом статті 152 Конституції України, положень ст..91 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

З огляду на вказане, визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач, у спірних відносинах, був зобов`язаний і діяв у межах та на підставі того законодавства, яке існувало на час виникнення спірних відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 361, 368-369 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №280/11581/21 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, які визначено ст..329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 06.06.2023

Повне судове рішення складено 07.06.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк