Справа № 520/9821/2020
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 520/9821/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. (ухвалене суддею Мельниковим Р.В.) по справі № 520/9821/2020

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової прокуратури (в подальшому, згідно із наказами Офісу Генерального прокурора № 66 від 05.02.2020 р., № 74 від 17.03.2023 р. "Про внесення змін до наказу Генерального прокурора № 66 від 05.02.2020 р". Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері оборони Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному проведенні з ним розрахунку; затримці розрахунку; стягнути з відповідача 56529,27 грн. недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні та 36912,32 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку; зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.02.2020 р. по день фактичного розрахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2022 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2021 р. у справі № 520/9821/2020, справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо виплати грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі та затримку в проведенні розрахунку; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 р. по 28.02.2020 р. в розмірі 42937,80 грн. та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 22494,88 грн., з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 р. по 28.02.2020 р. у розмірі 42937,80 грн. та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 22494,88 грн., з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством, виключивши з мотивувальної та резолютивної частинах рішення безпосередні розрахунки сум, а саме, зазначити у мотивувальній частині та резолютивній частинах рішення зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 р. по 28.02.2020 р. із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., з урахуванням середньомісячної та середньоденної заробітної пати, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, та з 22.10.2018 р. по 28.01.2020 р. перебував на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (місто Рубіжне Луганської області).

Наказом Міністра оборони України № 4 від 04.01.2020 р. позивача звільнено з військової служби в запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил № 67 к від 22.01.2020 р. позивача виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28.01.2020 р.

Судовим розглядом встановлено, що, у зв`язку зі звільненням з військової служби позивачу виплачено винагороду за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за грудень 2019 року в розмірі 3460,75 грн.; грошове забезпечення за період з 01 по 28.01.2020 р. у розмірі 25120,56 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі 33637,54 грн. кожна, на загальну суму 67275,08 грн.; одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, згідно зі ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII у розмірі 178360 грн.; грошову компенсацію за всі невикористанні дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (всього 123 днів), відповідно до довідки відділу роботи з кадрами від 21.01.2020 р. № 15-354 вих-20 у розмірі 108874,68 грн. Всього 383091,07 грн.

Розрахунок одноразової грошової допомоги здійснений, виходячи з наступних видів грошового забезпечення за січень 2020 року, а саме: посадового окладу в розмірі 5660 грн.; окладу за військове звання в розмірі 1340 грн.; вислуги років 40% у розмірі 2800 грн.; ОВЗ 100% у розмірі 9800 грн.; премії за січень 2020 року 40 % у розмірі 7840 грн.; надбавки за доступ до державної таємниці за січень 2020 року в розмірі 0,00 грн. Всього одноразова грошова допомога нарахована у розмірі 27440 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 р. по 28.02.2020 р. в розмірі 42937,80 грн. та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 22494,88 грн., з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством, а зобов`язання відповідача нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 29.02.2020 р. по день фактичного розрахунку та стягнення зазначеної суми на користь позивача є передчасними, оскільки на теперішній час позивачу не проведено виплату усіх належних сум, що свідчить про направленість таких вимог на майбутнє.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2019 р.) на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII) та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Згідно із абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із п. 5 розділу XXXII наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою.

Відповідно до п. 2 роз. І Наказу № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Пунктом 3 Наказу Генерального прокуратура від 01.09.2016 р. № 313 «Про порядок виплати працівникам органів прокуратури України надбавки до посадових окладів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», з метою удосконалення порядку виплати надбавки до посадових окладів працівникам органів прокуратури України, які працюють з відомостями, що становлять державну таємницю надано право кадровим підрозділам Генеральної прокуратури України та регіональних прокуратур на підставі наданих списків готувати проекти наказів про встановлення надбавки працівникам відповідної прокуратури.

Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» від 20.01.2016 р., в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Генеральної прокуратури України № 152 від 26.07.2018 р. затверджено Порядок виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (в подальшому - Порядок № 152).

Згідно і з п. 1 розділу № 152, військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.

Пунктами 3 та 5 розділу II Порядку № 152 встановлено, що винагорода виплачується пропорційно часу участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівництва штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з метою виконання службових завдань. За час звільнення від виконання службових обов`язків, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (крім випадків безперервного стаціонарного лікування після отриманих поранень (контузії, травми, каліцтва), у щорічній основній, щорічній додатковій відпустках, відпустці за сімейними обставинами, відрядження за межі районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду виплата винагороди не здійснюється.

Згідно із п. 1 роз. III Порядку № 152, винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу керівника органу прокуратури, підготовленого кадровим підрозділом та погодженого бухгалтерською службою цього органу прокуратури.

У разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, на день звільнення.

Згідно із ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою для виплати, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Таким чином, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17 від 10.11.2021 р.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (в подальшому - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно із п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 р. № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2606.2018 р. за № 745/32197 (в подальшому - Порядок № 260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 28.01.2020 р., сума винагороди за участь в АТО та грошового забезпечення у загальному розмірі 6990,84 грн. ОСОБА_1 виплачена 28.02.2020 р., тобто, станом на час звільнення позивача зі служби відповідачем за січень 2020 року не нарахована винагорода в розмірі, визначеному за попередній місяць, грудень 2019 року та час затримки складає 30 календарних днів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні протиправно здійснений відповідачем без включення розміру винагороди за участь АТО в розмірі 3460,75 грн., який відповідачем повинен був нарахувати та виплатити позивачу в січні у січні 2020 року, в день звільнення, на підставі ст. 116 Кодексу законів про працю України, п. 1 розділу III Порядку № 152.

Відповідно до абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем позивачу мало бути здійснено у розмірі 30900,75 грн. х 50% (розмір відсотків місячного грошового забезпечення для обрахунку допомоги) х 13 (кількість повних календарних років служби відповідно до вислуги років зарахованих відповідачем), в загальному розмірі 200854,88 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу при звільненні нараховано та виплачено відповідачем одноразову грошову допомогу при звільнені в розмірі 178360 грн., у зв`язку з чим на користь позивача підлягає нарахуванню та виплаті сума 22494,88 грн. (200854,88 грн. - 178360 грн.) недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні.

Згідно із копіями розрахункового листа ОСОБА_1 за 2019 рік, грошове забезпечення позивача за листопад 2019 року складало 46737,04 грн., за грудень 2019 року 40569,61 грн., тобто, за листопад - грудень 2019 року (61 календарний день) середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 1431,26 грн. ((46737,04 грн. + 40569,61 грн.)/ 61 робочих дні).

Таким чином, сума компенсації середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 42937,80 грн. (1431,26 грн. х 30 календарних днів).

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 р. по 28.02.2020 р. в розмірі 42937,80 грн. та недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 22494,88 грн., з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 29.02.2020 р. по день фактичного розрахунку та стягнення зазначеної суми на користь позивача є передчасними, оскільки на теперішній час такі виплати ОСОБА_1 не проведено.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційних скарг отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 р. по справі № 520/9821/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич