Справа № 160/5460/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2023 року Справа № 160/5460/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_10 про визнання протиправними дій, -
21.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_9, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо надані ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав передбачених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідно до наданої заяви від 16.01.2023 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 27.01.2023 року ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію" за наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9, однак на час призову, відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Так, 12.07.2018 року, між позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, зазначає, що на його утриманні перебувають діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 06.01.2023 року комісія Богданівської сільської ради підтвердила факту їх спільного проживання однією родиною та ведення сумісного господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідкой Повлоградсько-Юрївського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області. Крім того, 11.01.2023 року ОСОБА_6 надав нотаріально посвідчену згоду на усиновлення дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16.01.2023 року позивач звернувся до ТЦК та СП за місцем обліку (ІНФОРМАЦІЯ_9) з заявою щодо надання відстрочки від призову (призову за мобілізацією) з підстав передбачених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації, а саме знаходження на його утриманні троє дітей віком до 18 років. Подав документи, що підтверджують саме факт знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а саме свідоцтво про одруження, свідоцтва про народження дітей, посвідчення багатодітного батька, акт про спільне проживання, заява про згоду на усиновлення, довідка про неотримання аліментів, довідка про відсутність допомоги соціального захисту на утримання дітей. Однак, на своє звернення від 16.01.2023 року, 02.02.2023 року позивач отримав відмову за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав що він є батьком тільки одної дитини, батьком інших дітей є другий чоловік, який згідно із законодавством зобов`язаний їх утримувати. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 21.04.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_9 надати до суду в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали суду належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 від 16.01.2023 року щодо надання відстрочки від призову разом із доданими до неї документами.
07.04.2023 року на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_9 надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено наступне. Отримавши посвідчення, яке підтверджує статус багатодітної сім`ї, особа має право на участь у вихованні дітей, зазначеному у ньому, та користуватися пільгами, передбаченими законодавством про охорону дитинства. Однак воно не підтверджує факт перебування на утриманні дітей, які особі приходяться пасинками (пачеркою). Оскільки ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , він, як вітчим, відповідно до ч.1 ст. 260 Сімейного кодексу України, має право на участь у їх вихованні, але обов`язок щодо їх утримання на нього може бути покладено лише за обставин, передбачених в частині першій статті 268 СК України, а саме: відсутність матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати належного утримання. Отже, перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дітей та проживання разом з ними, не свідчить про обов`язок позивача матеріально їх утримувати. Враховуючи, що абзац четвертий частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації чоловікам (жінкам) у випадку утримання (не виховання) трьох і більше дітей до вісімнадцяти років, позивачу через відсутність у нього документів, які підтверджують перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було відмовлено в наданні відстрочки. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_9 про заміну відповідача на належного у справі відмовлено. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_10.
18.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із наведеними у поданому відзиві на позов доводами ІНФОРМАЦІЯ_9 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 утримує їх батько, а не позивач, що унеможливлює застосування до нього положень статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" . Так, позивачем було одразу надано довідку Повлоградсько-Юрївського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім того, 11.01.2023 року ОСОБА_6 надав нотаріально посвідчену згоду на усиновлення дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Всі діти, в тому числі і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживають разом з позивачем та перебувають на утриманні позивача, що підтверджується актом про спільне проживання та довідкою про відсутність допомоги соціального захисту на утримання дітей. Відповідно до абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Таким чином, визначальним фактором є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей. Отже, для отримання відстрочки на даній підставі необхідно надати підтверджуючі документи на утримання трьох і більше дітей віком до 18 років, що і було зроблено позивачем. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
19.05.2023 року на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_10 надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає їх необгрунтованими з наступних підстав. Аргументуючи свою позицію про наявність в нього на утриманні трьох дітей, позивач надав копії підтверджуючих це, на його думку, документів: заяву гр. ОСОБА_6 про згоду на усиновлення позивачем його дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; та довідку про неотримання аліментів громадянкою ОСОБА_9 від ОСОБА_6 ; посвідчення багатодітної родини. Стосовно заяви на усиновлення зазначає, що заява гр. ОСОБА_6 є лише наміром для вчинення певних процесуальних дій, а не їх результатом, яким є рішення суду про усиновлення. Вказана заява не може вважатися відмовою гр. ОСОБА_6 брати участь в утриманні своїх дітей чи делегувати цей обов`язок позивачу. Тому в даному випадку, вказана заява гр. ОСОБА_6 не може розглядатися як доказ про усиновлення позивачем ОСОБА_4 2007 року народження та ОСОБА_5 2012 року народження. Стосовно довідки про неотримання аліментів вказує на те, що надання довідки про несплату аліментів гр. ОСОБА_6 не є підставою визнання її доказом утримання позивачем ОСОБА_4 2007 року народження та ОСОБА_5 2012 року народження, а лише є підтвердженням недобросовісного виконання своїх обов`язків гр. ОСОБА_6 . Стосовно надання посвідчення багатодітної сім`ї зазначає, що отримавши посвідчення, яке підтверджує статус багатодітної сім`ї, особа має право на участь у вихованні дітей, зазначеному у ньому, та користуватися пільгами, передбаченими законодавством про охорону дитинства. Однак, воно не підтверджує факт перебування на утриманні дітей, які позивачу приходяться пасинком та падчеркою. Враховуючи, що абзац четвертий частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачає відстрочку від призову па військову службу під час мобілізації чоловікам (жінкам) у випадку утримання (не виховання) трьох і більше дітей до вісімнадцяти років, позивачу через відсутність у нього документів, які підтверджують перебування на його утриманні ОСОБА_4 2007 року народження та ОСОБА_5 2012 року народження, було відмовлено в наданні відстрочки. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
31.05.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із наведеними у поданому відзиві на позов доводами ІНФОРМАЦІЯ_10 та зазначено наступне. Законодавчо не закріплено чіткого переліку документів, які необхідно додати аби підтвердити факт утримання трьох і більше дітей віком до 18 років, однак орієнтовним переліком може бути посвідчення батька багатодітної сім`ї; свідоцтва про народження дітей; довідка про склад сім`ї; свідоцтво про реєстрацію шлюбу. Дані документи і були подані позивачем у підтвердження факту утримання трьох неповнолітніх дітей, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з нормами чинного законодавства, багатодітним є батько, який має трьох і більше дітей, з якими він спільно проживає та яких виховує. Таке визначення випливає з положень ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства». Отже, для отримання відстрочки на даній підставі необхідно було надати підтверджуючі документи на утримання трьох і більше дітей віком до 18 років, що і було зроблено позивачем, однак відповідачі неправомірно відмовили позивачу у праві на отримання відстрочки, відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" за наявності на його утриманні троє і більше дітей віком до 18 років.
Згідно з довідкою начальника відділу управління персоналом Аліни Шевченко від 18.04.2023 року №55 суддя Серьогіна Олена Василівна відповідно до наказів голови суду відсутня на робочому місці у зв`язку із перебуванням у щорічній відпустці з 01.05.2023 року по 02.06.2023 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 12.07.2018 року, між позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, разом із позивачем проживають діти ОСОБА_2 народженні у шлюбі з ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про Загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
16.01.2023 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із тим, що в нього троє неповнолітніх дітей на його утриманні.
До вказаної зави було додано копії наступних документів: посвідчення багатодітної сім`ї, свідоцтва про народження дітей, свідоцтва про шлюб, паспорта громадянина України позивача, акту про підтвердження факту спільного проживання, довідку про неотримання аліментів, ідентифікаційного номеру, паспорту громадянина України жінки позивача, довідки про реєстрацію місця проживання жінки, довідки про доходи, довідки про доходи жінки, довідки центру зайнятості, довідки соціального захисту населення, довідки про склад сім`ї.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою належного забезпечення оборони держави, на виконання вимог відповідного Указу Президента України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 27.01.2023 року ОСОБА_1 призваний на військову службу.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 02.02.2023 року №628 позивачу повідомлено про відсутність в нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та зазначено наступне. Згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Згідно статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно доданих до заяви копій документів позивач є батьком однієї дитини. Батьком двох інших дітей є другий чоловік, який згідно чинного законодавства України зобов`язаний їх утримувати.
Не погоджуючись із відмовою відповідача в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав передбачених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст.65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України № 389-VIII від 12.05.2015 року «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
При цьому, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до ст.1 якого:
мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ч.ч.2, 5 ст.4 цього Закону загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 вказаного Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.ч.3, 6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військово-зобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військово-зобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (абз.1 ч.5 ст.22 зазначеного Закону).
Вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, встановлений ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до абз.4 ч.1 цієї статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 вказаного Закону початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Як встановлено під час судового розгляду, 12.07.2018 року, між позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, разом із позивачем проживають діти ОСОБА_2 народженні у шлюбі з ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Підставою для відмови позивачу у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації стало те, що згідно доданих до заяви копій документів позивач є батьком однієї дитини, батьком двох інших дітей є другий чоловік, який згідно чинного законодавства України зобов`язаний їх утримувати.
Відповідно до частини 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 1 статті 268 СК мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Щодо доводів позивача, що батько дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не сплачує аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідкой Повлоградсько-Юрївського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області, слід зазначити наступне.
Довідка Повлоградсько-Юрївського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області від 05.01.2023 року №34/141 підтверджує, те що ОСОБА_9 не отримувала аліменти з ОСОБА_6 у період з 13.03.2018 року по 05.01.2023 року згідно з виконавчим листом №185/8843/17 від 27.02.2018 року Павлоградського міськрайонного суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу боржника щомісячно та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, вищевказана довідка свідчить про примусове стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу боржника щомісячно та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Той факт, що за період з 13.03.2018 року по 05.01.2023 року ОСОБА_6 не сплачував аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не свідчить про відсутність обов`язку такого утримання та не виключає стягнення з нього аліментів в майбутньому в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій.
Посилання позивача на наявність нотаріально посвідченої згоди на усиновлення дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачем не беруться судом до уваги, оскільки така згода не створює юридичного наслідку, а саме не підтверджує факт перебування дітей на утриманні позивача.
Судом встановлено, що серед документів, поданих позивачем разом із заявою про відстрочку від призову, нема таких документів, які б могли підтвердити відсутність батька у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - або поважних - причин, за яких він не може надавати їм належного утримання чи про звільнення його від обов`язку такого утримання.
Суд звертає увагу, що встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення.
Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано відповідачу та до суду доказів перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то дії відповідача щодо прийняття рішення про відсутність підстав для надання відстрочки від призову на військову службу є правомірними.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_10 про визнання протиправними дій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна