Справа № 480/11229/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 480/11229/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. (ухвалене суддею Діска А.Б.) по справі № 480/11229/21

за позовом ОСОБА_1

до Державного агентства інфраструктурних проектів України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державного агентства інфраструктурних проектів України, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. голови Державного агентства інфраструктурних проектів України № 109-к "Про увільнення ОСОБА_1 " від 14.07.2021 р.; визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. голови Державного агентства інфраструктурних проектів України № 129-к "Про звільнення ОСОБА_1 " від 13.09.2021 р.; поновити позивачку на посаді завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Державного агентства інфраструктурних проектів України з 14.09.2021 р.; стягнути з Державного агентства інфраструктурних проектів України на користь позивачки суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 14.09.2021 р. до дня поновлення на роботі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу», Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2021 р. між позивачкою та Державним агентством інфраструктурних проектів України укладено контракт про проходження служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказом Державного агентства інфраструктурних проектів України № 25 від 01.03.2021 р. позивачку призначено на посаду завідувача Сектору бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера на період карантину та до дня визначення переможця конкурсу.

Відповідно до вимог додаткової угоди, укладеної між позивачкою та відповідачем від 11.03.2021 р. внесено зміни до п. 21 контракту про проходження служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а саме, цей контракт укладено на термін до призначення на посаду державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби».

05.07.2021 р. приписом № 1/162 Конотопського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки запропоновано позивачці 07.07.2021 р. вибути до м. Конотоп Сумської області в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

09.07.2021 р. між позивачкою та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років.

Згідно із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2021 р. № 430 позивачка з 09.07.2021 р. приступила до виконання службових обов`язків за посадою та в період з 09.07.2021 р. по 04.10.2021 р. дату видачі довідки перебувала на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , згідно із довідкою № 2/7/46 від 04.10.2021 р.

Відповідно до наказу відповідача № 109-к від 14.07.2021 р. позивачка вважається увільненою з 09.07.2021 р. від роботи за посадою завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера, у зв`язку із прийняттям на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 , із збереженням місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати до призначення на посаду державної служби, яку займає особа, переможця за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності Законом України від 23.02.2021 р. № 1285-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» на підставі ч. 2 ст. 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Державного агентства інфраструктурних проектів України № 129-к від 13.09.2021 р. позивачку звільнено 13.09.2021 р. із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 01.03.2021 р. (із змінами), відповідно до ч. 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись із наказами відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані накази обґрунтовані, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII (в подальшому - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону №889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про оборону України», підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію мирного часу.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до ч. 2 ст. 119 КЗпП України, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», надаються гарантії та пільги відповідно до цього закону.

Частиною 3 статті 119 КЗпП України встановлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 889-VIII, вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби, метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, визначає Порядок проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 р. № 246 ( в подальшому - Порядок № 246).

Пунктом 5-1 Порядку (станом на час прийняття позивачки на державну службу) встановлено, що у разі неможливості проведення окремих етапів оцінювання у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, перебуванням на самоізоляції під медичним наглядом з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, членів Комісії, конкурсної комісії або адміністраторів Центру оцінювання, зупиненням перевезень пасажирів у міському та міжміському транспорті, іншими встановленими Кабінетом Міністрів України обмеженнями у зв`язку із карантином, які унеможливлюють проведення окремих етапів оцінювання, та запровадженням посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право зупинити проведення конкурсу.

Механізм добору на вакантні посади державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 було визначено Порядком призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 р. № 290 (в подальшому - Порядок № 290).

Пунктами 11, 12, 20, 21 Порядку № 290 встановлено, що у разі відсутності або відхилення суб`єктом призначення або керівником державної служби в державному органі кандидатур, запропонованих Комісією або конкурсною комісією за результатами процедур конкурсного відбору, у порядку, передбаченому пунктами 3-10 цього Порядку, суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі може призначити на посаду державної служби особу шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби в державному органі переможця конкурсу. Призначення на такі посади здійснюється шляхом проведення співбесіди з визначеними суб`єктом призначення або керівником державної служби у державному органі посадовими особами. Після проведення співбесіди уповноваженою особою з визначеними нею кандидатурами вноситься обґрунтоване подання суб`єкту призначення або керівнику державної служби в державному органі про призначення на вакантну посаду державної служби кандидата шляхом укладення з ним контракту.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби в державному органі розглядає таке подання та приймає рішення про укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину (далі - контракт), який укладається на підставі Типового контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 р. № 290, або про відхилення поданої кандидатури.

Строк дії контракту встановлюється на період дії карантину та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно законодавства.

Граничний строк перебування особи на посаді державної служби, призначення на яку відбулося шляхом укладення контракту, становить не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно із п.п. 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» № 1285-IX від 23.02.2021 (в подальшому - Закон № 1285-IX), який набрав чинності 06.03.2021 р., конкурси на посади, що обіймають особи, з якими до набрання чинності цим Законом укладені контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, оголошуються протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом відповідно до черговості укладення контрактів про проходження державної служби на відповідні посади. Контракти про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, укладені до набрання чинності цим Законом, діють до призначення на посаду державної служби особи за результатами конкурсу, але не більше дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 6 Порядку № 246 визначено, що конкурс проводиться такими етапами: прийняття рішення про оголошення конкурсу; оприлюднення оголошення про проведення конкурсу; прийняття та розгляд інформації від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі; проведення тестування та визначення його результатів; розв`язання ситуаційних завдань та визначення їх результатів (у разі визначення Комісією або конкурсною комісією необхідності розв`язання ситуаційних завдань); проведення співбесіди та визначення її результатів; складення загального рейтингу кандидатів; визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця (переможців) конкурсу; оприлюднення результатів конкурсу.

Згідно із п. 59 Порядку № 246, у разі коли суб`єкт призначення або керівник державної служби не прийняв рішення про визначення переможця (переможців) конкурсу або про його (їх) відсутність протягом 44 календарних днів з дня оприлюднення оголошення про проведення конкурсу, вважається, що переможець (переможці) конкурсу відсутній (і).

Відповідно із п.п. 2 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1285-IX у разі відсутності переможця конкурсу на посаду, зазначену в абзаці першому цього підпункту, суб`єкт призначення приймає рішення про проведення повторного конкурсу протягом 10 календарних днів з дня оприлюднення результатів конкурсу на Єдиному порталі вакансій державної служби.

Згідно із ч. 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу», у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.03.2021 р. перебувала на посаді державної служби на підставі контракту про проходження державної служби на період дії карантину та з 09.07.2021 р. приступила до виконання службових обов`язків у Збройних Силах України, у зв`язку з чим звернулася до відповідача з заявою, в якій просила увільнити її від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби в особливий період з 07.07.2021 р. із збереженням посади та заробітної плати.

За результатами розгляду вищевказаної заяви наказом Державного агентства інфраструктурних проектів України позивачку увільнено з 09.07.2021 р. від роботи, із збереженням місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати на підставі ч. 2 ст. 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 119 КЗпП України.

Тобто, позивачку увільнено від роботи за її заявою, а не звільнено з роботи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Державного агентства інфраструктурних проектів України № 109-к від 14.07.2021 про увільнення позивачки від роботи, прийнятий відповідачем на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством, не порушує ч. 3 ст. 119 КЗпП України, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного наказу Державного агентства інфраструктурних проектів України № 129-к від 13.09.2021 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 26.05.2021 р. наказом Державного агентства інфраструктурних проектів України № 60-к оголошено конкурс на зайняття, зокрема, посади завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера.

Згідно із інформацією про остаточні результати конкурсу на зайняття посади категорії «Б» у Державному агентстві інфраструктурних проектів України, згідно наказу № 60-к від 26.05.2021 р., переможець конкурсу відсутній, оскільки суб`єкт призначення або керівник державної служби не прийняв рішення про визначення переможця конкурсу або про його відсутність протягом 44 календарних днів з дня оприлюднення оголошення про проведення конкурсу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивачки про те, що вона успішно пройшла конкурс на вакантну посаду, оскільки ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не подано доказів успішного проходження нею конкурсу на зайняття посади державної служби.

14.07.2021 р. наказом Державного агентства інфраструктурних проектів України № 105-к оголошено конкурс на зайняття посади завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера, за результатами проведення якого переможцем оголошено ОСОБА_2 .

Як вбачається з оскаржуваного наказу № 129-к від 13.09.2021 р. позивачку звільнено з посади на підставі: ч. 1 ст. 85 Закону України «Про державну службу»; пп. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закон № 1285-IX; п. 21 Контракту; наказ Державного агентства інфраструктурних проектів України «Про призначення ОСОБА_2 » від 13.09.2021 р. № 128-к.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки контракт з позивачкою укладено на термін до призначення на посаду державної служби, яку займала позивачка, переможця за результатами конкурсу, то відповідачем правомірно її звільнено в день призначення на посаду особи-переможця конкурсу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачку звільнено з посади завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера, у зв`язку з призначення на посаду державної служби переможця за результатами конкурсу, а не, у зв`язку з проходженням нею військової служби у Збройних Силах України, тобто, за умовами, які передбачалися контрактом про проходження служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані накази відповідача обґрунтовані, у з зв`язку з чим не підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. по справі № 480/11229/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич