Справа № 300/2226/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" червня 2023 р. справа № 300/2226/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В.,
при секретарі Шуліка В.А.,
за участю представника позивача Щадей Н.В.,
представника відповідача Кушніра М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: НОМЕР_1 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (м.Чернівці) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі- позивач), в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (м.Чернівці) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні йому державного кордону України.
Позивач вважає рішення необґрунтованим і просить його скасувати.
Ухвалою суду від 01 травня 2023 року провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 30 травня 2023 року о 10 год.00 хв.
Ухвалою суду від 23 травня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача щодо розгляду справи в режимі відеоконференції.
Від представника відповідача надійшов відзив, де він заперечував проти позовних вимог, пояснивши, що факт самостійного виховання позивачем неповнолітніх дітей не доведено. Належним доказом самостійного виховання дітей є рішення суду про позбавлення батьківських прав одного з батьків, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таких документів у позивача при перетинанні кордону не було. Вважає, що спірне рішення прийняте на підставі норм діючого законодавства.
На призначену дату представники сторін в судове засідання з`явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з посиланням на приписи, викладені у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін. Дослідивши письмові докази, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Так, 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску для автомобільного сполучення «Порубне-авто» 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича (м.Чернівці) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) з метою перетину державного кордону України. В пункті пропуску позивачем були надані документи для перетинання державного кордону на виїзд з України, зокрема:
-паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 16 січня 2018 року,
-свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (повторне) доньки ОСОБА_5 ,
-свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 (повторне) доньки ОСОБА_6 .
Однак, за результатом проходження прикордонного контролю, заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_7 в цей же день було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.
Дослідженням вказаного рішення встановлено, що на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VІІІ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», громадянина України ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду для його скасування.
Предметом цього позову є рішення від 13 лютого 2023 року, яким позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.
Суд зазначає, що оскаржуваним рішенням здійснено втручання у права позивача, які гарантовані статтею 2 (свобода пересування) Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї від 16 вересня1963 року (Протокол ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.199 року), а також статтею 33 (право вільно залишати територію України) Конституції України, а тому суд вважає за необхідне розглянути та вирішити цю справу за наявними матеріалами, які відповідають критерію достатності та достовірності.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону № 389-VIII визначено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (надалі Указ Президента) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На час виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Пунктом 3 Указу Президента постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Як убачається з матеріалів справи, 13 лютого 2023 року позивач намагався перетнути кордон України, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05 листопада 2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710-VI)… громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Частиною 3 статті 14 Закону №1710-VI встановлено, що особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести в Україні загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон№3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 1995 року № 57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до пункту 2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно із статтею 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації в тому числі військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Отже, при вирішенні даного спору судом необхідно з`ясувати, чи є позивач особою, яка самостійно виховує дітей віком до 18 років, що є визначальним для наявності права позивача на перетин державного кордону під час воєнного стану та загальної мобілізації.
Суд наголошує, що Закон № 3543-ХІІ не встановлює перелік документів, якими можна було б підтвердити факт самостійного виховання неповнолітньої дитини (дітей). Тому оцінку документів, які підтверджують вказаний факт, необхідно надавати в кожному конкретному випадку.
Як встановлено судом і не оспорюється представниками сторін, позивач є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З ОСОБА_8 - матір`ю дітей - шлюб не зареєстровано.
Як пояснив представник позивача в судовому засіданні по цій справі, ОСОБА_1 займається «волонтерством», за кордон неодноразово виїжджав на підставі вищевказаних документів, в тому числі рішення суду від 03 грудня 2018 року.
Матеріали справи містять копію паспорта позивача для виїзду за кордон НОМЕР_3 з відмітками про неодноразовий виїзд з території України за кордон і повернення в Україну, як в 2022, так і в 2023 роках (зокрема, 22.07.2022, 30.12.2022, 03.04.2022, 06.06.2022, 24.07.2022, 03.01.2023 та ін.) та навіть вже після винесення спірного рішення (21.02.2023, 10.03.2023).
Вказані документи були надані позивачем при проходженні паспортного контролю 13 лютого 2023 року, але уповноваженою особою відповідача було прийнято рішення про відмову у перетинанні йому державного кордону України.
Відповідно до статті 14 Закону №1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
Суд акцентує увагу, що уповноваженою особою відповідача в оскаржуваному рішенні не вказано конкретного переліку документів, які необхідно було подати позивачу для виїзду за кордон, а зазначено загальне формулювання «обмежено у праві виїзду з України за відсутністю підстав на право перетинання Державного кордону під час воєнного стану».
При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.
Отже спірне рішення є необґрунтованим, тобто прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Крім того, матеріали адміністративної справи містять витяги з реєстру Івано-Франківської територіальної громади від 23 грудня 2022 року, що підтверджує факт реєстрації неповнолітніх дітей позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
Довідками з Івано-Франківського приватного ліцею «Католицький ліцей святого Василія Великого» від 25 січня 2023 року №№ 01-46/08, 01-46/09 підтверджено навчання дітей ОСОБА_1 в даному навчальному закладі.
У витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» зазначено, що ОСОБА_9 перетнула кордон України 20 серпня 2020 року. Даних про її повернення в Україну немає.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2023 року у справі № 344/1241/23 провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання ним двох неповнолітніх дітей закрито. В ухвалі суд вказав, що спір необхідно розглядати в іншому провадженні. Разом з цим в судовому засіданні були допитані свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона є нянею ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Неповнолітні діти проживають з батьком, який займається їх навчанням і вихованням. Маму дітей вона не бачила, відомо, що та знаходиться за кордоном.
Свідок ОСОБА_11 старша донька позивача пояснила, що до одруження проживала з батьком і сестрами. Протягом останніх п`яти років вона маму не бачила, спілкувалася з нею тільки в телефонному режимі. Їй не відомо про спілкування сестер з мамою.
Вказані письмові докази додатково підтверджують факт самостійного виховання своїх неповнолітніх дітей позивачем.
У той же час матеріали справи не містять, а представником відповідача не надано належних доказів, які б свідчили про участь ОСОБА_8 у вихованні своїх неповнолітніх дітей.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач під час здійснення прикордонного контролю 13 лютого 2023 року пред`явив необхідний перелік документів, які є достатніми для підтвердження факту самостійного виховання ним дітей віком до 18 років і мав законне право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно із пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації за абзацом 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.
Натомість посадовою особою відповідача не враховано всіх наявних у ОСОБА_1 документів, прийнято рішення не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені діючим законодавством України.
За таких обставин спірне рішення, як протиправне, слід скасувати.
Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 13 лютого 2023 року, виданого заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " старшим лейтенантом Олександрою Майковською відносно ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.

Рішення складене в повному обсязі 07 червня 2023 р.