Справа № 160/5787/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2023 року Справа № 160/5787/23
23 березня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (далі - позивач) до Одеської митниці (далі - відповідач), в якій просить суд:
- стягнути судові витрати.
Позовна заява обґрунтована наступним.
Позивач як покупець та CHINA ARTEX TAIZHOU IMPORT & EXPORT CO., LTD як продавець уклали контракт на поставку продукції від 04.05.2020 року №3569-CA/CN (далі - Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (черевики чоловічі). Під час митного оформлення товару 10.11.2022 року відповідачем прийнято рішення, що є предметом оскарження, обґрунтоване неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає зазначене рішення відповідача протиправним, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/5787/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/5787/23. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
1) відсутні дані щодо складової митної вартості - пакування;
2) надані про страхування документи не відповідають правилам Інкотермс;
3) всупереч п. 4.2.6. Контракту відсутня митна декларація країни відправлення.
Окрім цього, 10.11.2022 року позивачем додатково надіслані документи, однак не надано документів, що підтверджують відомості про вартість перевезення.
Висновує, що в зв`язку з вказаним до товару застосовано другорядний метод визначення митної вартості 2 ґ) - резервний метод. Інші методи не можуть бути використані у зв`язку з відсутністю даних.
13 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Повторно висловлює аргументи, викладені у позовній заяві.
15 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, до якої додано відповідні докази разом з доказами направлення заяви з додатками відповідачу.
30 травня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення відповідача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
04 травня 2020 року позивач як покупець та CHINA ARTEX TAIZHOU IMPORT & EXPORT CO., LTD як продавець уклали Контракт, згідно п. 1.1., якого продавець зобов`язується поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його умовах, визначених у цьому контракті. Згідно п. 2.1. найменування, кількість та ціна товару, який постачається за цим контрактом, зазначаються у специфікаціях до цього контракту, які підписуються обома сторонами на кожну поставку товару та є невід`ємною частиною цього контракту. Пунктом 2.3. встановлено, що ціна на товар розуміється відповідно до умов FOV-NINGBO, КНР згідно з правилами «Інкотермс» 2010 року, (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з правилами «Інкотермс» 2010 року) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України. Відповідно до п. 4.1. товари за цим контрактом повинен бути поставлених на умовах FOB-NINGBO, КНР згідно з правилами «Інкотермс» 2010 року (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно з правилами «Інкотермс» 2010 року) протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту підписання специфікації до контракту.
Відповідно до прайс-листу від 10.09.2022 року CHINA ARTEX TAIZHOU IMPORT & EXPORT CO., LTD вказало, що вартість черевиків чоловічих, арт. BNX9124, порт завантаження - Ningbo, China, FOB складає 7,90 долари США за одиницю.
Згідно коносаменту від 24.09.2022 року №ZJSM22090494 CHINA ARTEX TAIZHOU IMPORT & EXPORT CO., LTD направило позивачу за участі перевізника Zhejiand Simon International Logistics Co., LTD товар в 900 картинних упаковках, вага - 5562,00 кг, об`єм - 59,833 метри кубічні.
09.11.2022 року позивач та ТОВ «ТГЛ України визнали надання транспортних послуг наступним чином: Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0003833 позивач та ТОВ «ТГЛ України» визнали надання послуг по рахунку №СФ-0029528 на суму 107877,37 грн. Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0003829 позивач та ТОВ «ТГЛ України» визнали надання послуг по рахунку №СФ-0029528 на суму 38.031,34 грн. Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0003830 позивач та ТОВ «ТГЛ України» визнали надання послуг по рахунку №СФ-0029529 на суму 4571,08 грн. Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0003823 позивач та ТОВ «ТГЛ України» визнали надання послуг по рахунку №СФ-0029260 на суму 299862,52 грн.
11.03.2020 року позивачем як страхувальником та Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів від 11.03.2020 року (далі - Договір страхування), згідно п.1.1. якого предметом договору є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням заявленими на страхування вантажами.
19.02.2021 року та 17.03.2022 року позивачем та Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» укладено додаткові угоди до Договору страхування, якими продовжено строк дії Договору страхування до 18.03.2022 року та 18.03.2023 року відповідно.
12.10.2022 року позивач та Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» погодили заяву на страхування окремого перевезення вантажу №9839 щодо Інвойсу на перевезення вантажу з Nongbo, China до м. Одеса, Україна, страхова сума - 1559649,6 грн.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- пакувальний лист від 20.09.2022 року б/н;
- рахунок-фактура (інвойс) від 20.09.2022 року №22ZCSAH121;
- коносамент від 24.09.2022 року №ZJSM22090494;
- автотранспортна накладна від 04.11.2022 року б/н;
- декларація про походження товару від 20.09.2022 року №22ZCSAH121;
- рішення про визначення коду товар згідно з УКТ ЗЕД від 10.11.2022 року №КТ-UA500500-062-2022;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 10.11.2022 року № UA500500/2022/041165;
- картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.11.2022 року №UA500500/2022/001156;
- документ, що підтверджує вартість страхування від 12.10.2022 року №9839;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 12.09.2022 року №17;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого до митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 04.05.2020 року №3569-СА/СN;
10 листопада 2022 року відповідачем надіслано позивачу повідомлення №7a00de99-8dee-493d-aa73-56dffff37-b1d, яким висловлено зауваження щодо вартості пакування, умов страхування та відсутності декларації країни відправлення. Запропоновано надати додаткові документи.
10 листопада 2022 року позивачем у відповідь на вказане повідомлення направлено лист №1011-221 яким вказано, що витрати на пакування входить до вартості товару згідно п. 2.3. Контракт, страхування є необов`язковим для постачання на умовах FOB, однак позивачем з власної ініціативи застраховано вантаж, відповідний документ відповідачу надано, а також надано відповідачу митну декларацію країни відправлення.
10 листопада 2022 року відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2022/001162.
25 січня 2023 року позивач направив відповідачу заяву №М-2023-0404, в якій у відповідь на рішення, що є предметом оскарження, інформував щодо обґрунтованості заявленої ним митної вартості, надав додаткові документи.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів від 10.11.2022 № UА500500/2022/200333/1 та карткою відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.11.2022 №UА500500/2022/001162, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, вказується на неможливість визнання заявленої митної вартості, у зв`язку з тим, що
1) у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) наданий на підтвердження страхування документ від 12.10.2022 року №9839 не відповідає умовам правил Інкотермс про те, що мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлено у валюті договору;
3) в порушення п. 4.2.6 Контракту не надано копію митної декларації країни відправлення.
Після процедури консультацій декларантом надано низку документів, але витребувана декларація країни відправлення надана без перекладу на українську мову, до митного органу також не надано документи, що підтверджують відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо підтвердження відомостей про вартість пакування.
Відповідач стверджував, що у наданих до митного оформлення документах, в т.ч. контракті, відсутні дані щодо такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням.
З цього приводу суд зауважує, що згідно п. 2.3. Контракту Ціна на товар включає в себе вартість упаковки та маркування товару. Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.03.2018 року у справі №815/4132/17.
У разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару. Законодавство не містить вимог щодо обов`язку сторін за контрактом зазначати у ньому числове значення таких витрат. Крім того, з наведеного слідує, що у даному випадку при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 року у справі №815/3142/17.
Суд також враховує, що позивачем як у своїх поясненнях від 10.11.2022 року, так і в позовній заяві наголошувалося на процитованому пункті Контракту, однак відповідач ані у відповіді на пояснення позивача від 10.11.2022 року, ані у спірному рішення про коригування митної вартості, ані у відзиві не навів конкретного пояснення щодо цієї обставини справи.
Щодо необхідності здійснення страхування товару.
Відповідач вказував, що згідно міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс, мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціню плюс 10% і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий документ, що підтверджує вартість страхування, від 12.10.2022 року №9839 не відповідає вищевказаним умовам.
Суд відзначає, що наведене обґрунтування не відповідає вимогам обґрунтованості, оскільки відповідач не вказав конкретне нормативне правило, натомість послався на акт в цілому. Більш того, відповідач не вказав в чому конкретно наданий документ не відповідає умовам відповідного акту, в т.ч. якій конкретно умові.
Також відповідач аналогічно з попереднім зауваженням ані під час процедури митного оформлення, ані під час судового розгляду не вказав конкретно чому він вважає, що до цієї операції з поставки на умовах FOB підлягає застосуванню правило про обов`язкове страхування, а також чому він не приймає наданий позивачем документ на підтвердження страхування.
Суд погоджується з позицією позивача про те, що умова страхування є обов`язковою лише для поставках на умовах CIF та CIP згідно правил Інкотермс, в той час як наявна операція з постачання здійснювалася на умовах FOB, в зв`язку з чим відсутні підстави для зауваження щодо документів на підтвердження умов страхування.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо надання митної декларації країни відправлення.
Відповідач стверджував, що цей документ позивачем не надано, а після його надання - що його не перекладено на українську мову.
Згідно ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Суд зазначає, що згідно п. 7 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання митної декларації країни відправлення, умова про здійснення її перекладу нормативно не передбачена, не навів такого положення законодавства і відповідач. На виконання ст. 254 Митного кодексу України відповідач не вимагав у позивача здійснити переклад митної декларації країни відправлення на українську мову, докази такого в матеріалах справи відсутні.
Аналогічний правовий висновок підтримано Касаційним адміністративним судом у постанові від 11.11.2021 року у справі №808/1411/17.
Щодо зауваження про те, що декларантом не надано документи, що підтверджують вартість перевезення оцінюваних товарів.
Суд відзначає, що це зауваження не містилося в первинному повідомлення відповідача від 10.11.2022 року №8dee-493d-aa73-56dffff37-b1d. Наведене вказує на необґрунтованість дій відповідача щодо обґрунтування спірного рішення зауваженням, яке під час консультацій з декларантом не заявлялося.
Окрім цього, відповідачу в порядку ч. 8 ст. 55 Митного кодексу були надані акти-здачі прийняття робіт (надання послуг) та платіжні документи з оплати за послуги перевезення, на що у відповіді відповідача від 02.03.2023 року №7.10-4/28.5-02/13/1693 жодної відповіді не надано.
Щодо тверджень відповідача про невідповідність найменування інвойсу у платіжному дорученні суд зазначає, що позивачем наведено обґрунтоване пояснення цієї обставини, яка полягає у використанні проформи-інвойсу, що пов`язано з оплатою товару до відвантаження товару. Змістовних заперечень з цього приводу відповідачем не надано.
Також суд вважає необґрунтованим зауваження відповідача до виписки з бухгалтерської документації на 18.01.2023 року, оскільки відповідачу було надано достатній обсяг належних доказів на підтвердження факту оплати товару, змістовних зауважень до наданих доказів відповідачем не наведено.
Враховуючи обов`язок відповідача згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства доведення правомірності свого рішення, суд вважає необґрунтованим це зауваження відповідача, оскільки аргументів на його обґрунтованість відповідачем не надано.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у первинно та додатково поданих 10.11.2022 року позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду даної справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є: зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17, від 24.10.2019 року у справі № 815/7158/15.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, що є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.11.2022 року № UА500500/2022/200333/1 прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

В свою чергу картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.11.2022 №UА500500/2022/001162 є похідним актом від рішення про коригування митної вартості та обґрунтована фактом ухвалення такого рішення. Відповідно, скасування рішення про коригування митної вартості є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на суму 5368,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 22.03.2023 року №308594.

Вказана сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Також позивачем подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи надання разом з цією заявою усіх доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за можливе прийняти рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу під час ухвалення рішення по суті згідно ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем подано заперечення проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, в якому наводить судову практику щодо порядку підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, їх обґрунтованості, також порівнює заявлену до відшкодування суму із прожитковим мінімумом для працездатних осіб та мінімальною заробітною платою, з чого висновує, що заявлений до відшкодування розмір витрат є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення витрат не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 року №08/02-19/1 (далі - Договір);

2) Додаткова угода від 01.03.2023 року до Договору (далі - Додаткова угода);

3) акт здавання-приймання наданих послуг від 30.04.2023 року до Договору (далі - Акт від 30.04.2023 року);

4) акт здавання-приймання наданих послуг від 31.03.2023 року до Договору (далі - Акт від 31.03.2023 року;

5) платіжна інструкція від 04.05.2023 року №165912 на суму 900000,00 грн;

6) платіжна інструкція від 06.04.2023 року №439836 на суму 750000,00 грн;

7) платіжна інструкція від 21.04.2023 року №41496 на суму 150000,00 грн;

8) Протокол про виконання робіт (надання послуг) адвокатським об`єднанням «Альянс» у суді першої інстанції у справі №160/5787/23 від 12.05.2023 року №12/05 (далі - Протокол).

Згідно п. 1.1. Договору за цим договором об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі. Відповідно до п. 3.1. За надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання - приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу, яка передбачена п.п. 1.1 та 1.2 Договору у судовій справі між позивачем та Одеською митницею про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2022/200333/1 від 10.11.2022 року та картки відмови в прийнятті митної декларації №UA500500/2022/001162 від 10.11.2022 року. Згідно п. 3 Додаткової угоди загальна вартість послуг (гонорар) об`єднанню за цією додатковою угодою складає за надання правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції - 8000 грн; відповідна вартість включає в себе повне супроводження справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних процесуальних документів, кількості підготовлених процесуальних документів, транспортних та інших витрат об`єднання, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції. Пунктами 4, 5 Додаткової угоди передбачено, що після надання об`єднанням послуг у судах кожної із судових інстанцій сторони підписують протокол про виконання робіт (надання послуг), в якому зазначають номер справи та вартість послуг. У випадку підписання протоколу про виконання робіт (надання послуг) сторони визнають, що послуги надані об`єднанням у повному обсязі, сторони не мають жодних претензій та зауважень з приводу наданих об`єднанням послуг. Вартість наданих за цією додатковою угодою послуг включається до щомісячного гонорару, що сплачується клієнтом на користь об`єднання згідно Договору.

Протоколом сторони підтвердили, що на підставі Договору та Додаткової угоди позивачу у повному обсязі надано правову (правничу допомогу). обумовлено Договором та Додатковою угодою в Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі №160/5787/23. Вартість наданої правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції (справа №160/5787/23) складає 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 1333,34 грн. Зазначена вартість послуг вже врахована та включена в загальний розмір вартості послуг, що були прийняті та (або) підлягають прийняттю за актами здавання-приймання послуг у відповідних періодах.

Відповідно до Акту від 31.03.2023 року відповідно до Договору позивач прийняв послуги за березень 2023 року. Розмір гонорару на надання об`єднанням правової (правничої) допомоги клієнту у березні 2023 року складає 900000,00 грн. (дев`ятсот тисяч гривень).

Згідно з Актом від 30.04.2023 року позивач прийняв послуги за квітень 2023 року. Розмір гонорару на надання об`єднанням правової (правничої) допомоги клієнту у квітні 2023 року складає 900000,00 грн. (дев`ятсот тисяч гривень).

Платіжною інструкцією від 06.04.2023 року №439836 позивач сплатив на користь адвокатського об`єднання 750000,00 грн, платіжною інструкцією від 21.04.2023 року №41496 - 150000,00 грн, від 04.05.2023 року №165912 - 900000,00 грн,

Суд зазначає, що за обставин цієї справи Додатковою угодою позивач та адвокатське об`єднання узгодили т.зв. пакетне супроводження справи, визначивши гонорар у фіксованому розмірі 8000,00 грн. Суд має в своєму розпорядженні належні докази на підтвердження факту надання відповідних послуг, якими є позовна заява та відповідь на відзив, в зв`язку з чим вважає належним чином підтвердженим факт надання цих юридичних послуг, які є пов`язаними з розглядом справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість та пропорційність заявлених до відшкодування витрат суд зазначає, що в результаті коригування митної вартості товару позивача розмір митних платежів збільшився 145158,40 грн, що є безпосереднім погіршенням майнового становища позивача. Відповідно, результат наданої правової допомоги призвів до відновлення майнового становища позивача на цю суму. Вартість витрат на адвоката склала 5,5%. Суд вважає такий розмір витрат обґрунтованим та пропорційним наданій правовій допомозі та результату розгляду справи.

Порівняння відповідача розміру витрат на адвоката із прожитковим мінімумом для працездатних осіб та мінімальною заробітною платою судом відхиляються в зв`язку з їх нерелевантністю. Відповідачем не обґрунтовано необхідність обчислення гонорару адвоката в цій справі в наведених величинах, при цьому не наведено власний результат їх застосування - конкретну кількість прожиткових мінімумів або мінімальних заробітних плат, які були б співмірними. Суд наголошує на тому, що саме відповідач повинен був довести неринковість та неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, чого останнім не зроблено, в т.ч. не надано прикладів судової практики для визначення ринкової вартості тотожних юридичних послуг, не здійснено порівняння з мінімальними (рекомендованими) ставками гонорару адвоката, не обґрунтовано зменшення розміру витрат на адвоката будь-яким іншим чином.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги співмірність складності справи із заявленим до відшкодування розміром витрат на адвоката, результат розгляду справи у вигляді задоволення позову повністю, вплив судового рішення на майновий стан позивача суд вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу в цій справі обґрунтованим, в зв`язку з чим стягує їх розмір з відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (49000, м. Дніпро, пр. О.Поля, 40, ) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-А, код ЄДРПОУ ВП: 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.11.2022 року № UА500500/2022/200333/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.11.2022 року №UА500500/2022/001162.

Стягнути з Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-А, код ЄДРПОУ ВП: 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (49000, м. Дніпро, пр. О.Поля, 40, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5368,00 гривень (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-А, код ЄДРПОУ ВП: 44005631) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (49000, м. Дніпро, пр. О.Поля, 40, ) судові витрати з оплати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Н.В. Боженко