Справа № 345/2302/23
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/2302/23
Провадження № 2-а/345/23/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Микулина Юрія Любомировича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивує тим, що 12.05.2023 року у Калуському ВДВС він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №71798857 про стягнення із нього на користь держави 40800,00 грн. та копію постанови серії БАД №229177 від 18.02.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення штрафу у розмірі 20400,00 грн. Саме з цього часу позивачу стало відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Постанова серії БАД №229177 про накладення адміністративного стягнення складена 18.02.2023 року о 23.57 год. поліцейським СРПП Калуського РВП Микулиним Ю.Л. У даній постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , 18.02.2023 року о 23.34 год. в м. Калуш по вул. Івано-Франкіська здійснював рух на даному транспорті, при цьому 03.10.2022 року рішенням суду був позбавлений права керувати транспортними засобами, строком на один рік, чим порушив п.2.1а ПДР та ч.10 ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Позивач зазначає, що у постанові вказано, що він нібито відмовився від підпису та відмовився отримати копію постанови, що не відповідає дійсності, оскільки постанова складалась у його відсутності.

Позивач наголошує, що оскаржувана постанова складена поліцейським Микулиним Ю.Л. у його відсутності, а адміністративна справа фактично не розглядалася. Зазначає, що як видно із самої постанови та адміністративних матеріалів, не має жодного підтвердження, що саме позивач був за кермом автомобіля. Наголошує, що право на керування транспортним засобом мав ОСОБА_3 , який і керував автомобілем. Позивач вказує, що 18.02.2023 року приблизно о 23.34 год. він дійсно перебував на заправній станції «ОККО». Проте, за кермом автомобіля Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , він не перебував і не міг перебувати, оскільки позбавлений права керування на підставі рішення суду. Надані на адвокатський запит відеозаписи не можуть бути взяті до уваги, як підтвердження належної процедури розгляду адміністративної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Оскаржувана постанова поліцейським складалась у відсутності позивача, а розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення фактично не проводився, а тому під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності була порушена її процедура. У відповідача відсутні докази про роз`яснення позивачу при винесенні постанови його прав та обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 286 КУпАП та ст.ст. 55,56,59,63 Конституції України. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не пред`явлено докази на підтвердження його винуватості, не вирішені клопотання, що є суттєвим порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить постанову серії БАД №229177 від 18.02.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення по ч.4 ст.126 КУпАП в розмірі 20400,00 грн. визнати незаконною та скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвалою суду від 25.05.2023 року відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін та запропоновано відповідачам протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали разом з копією позову була вручена відповідачу поліцейському СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 30.05.2023 року. Копія ухвали разом з копією позову була отримана відповідачем ГУНП в Івано-Франківській області в його електронному кабінеті 25.05.2023 року. Проте, відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позов. А тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, поданих стороною позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, 18.02.2023 року відносно позивача поліцейським СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Микулин Ю.Л. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії БАД №229177 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що позивач ОСОБА_1 18.02.2023 року о 23.34 год. в м. Калуш по вул. Івано-Франківська здійснював рух на транспортному засобі Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , здійснював рух на даному транспорті при цьому 03.10.2022 року рішенням Калуського міськрайонного суду у справі №345/2164/22 був позбавлений права керування транспортними засобами, строком на один рік, чим порушив п.2.1а ПДР та ч.10 ст.15 ЗУ «Про дорожній рух».

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 760/2846/17).

Незважаючи на викладену норму закону, жодного належно та допустимого доказу, який підтверджував би вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, відповідачами до матеріалів справи не долучено.

Так, згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд звертає увагу, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17).

Працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак суду належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Так, наявні в матеріалах справи відеозаписи не підтверджують факт керування саме позивачем автомобілем Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 . Так, з перегляду відеозапису із відеокамери на автозаправці «ОККО» вбачається, що на стоянку автозаправки заїжджає автомобіль, проте ні марку автомобіля, ні номерного знаку, ні чіткого зображення осіб, які з нього вийшли, не можливо встановити. З відеозапису з нагрудної відеокамери вбачається, що власник нагрудної камери спілкується із невстановленою особою, в ході якого останній стверджує, що особа на ім`я « ОСОБА_4 » знаходилася за кермом, що не дозволяє стверджувати, що такою особою був саме позивач. Таким чином, вказані відеозаписи не можуться вважатися належними доказами вчинення позивачем правопорушення, оскільки на них не зафіксовано власне перебування позивача за кермом автомобіля Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 .

Отже, відповідачами жодним чином не спростовано доводів позивача щодо того, що у вказаний в постанові час та у вказаному місці він взагалі не керував транспортним засобом Ford Focus, д.н. НОМЕР_1 , а отже не міг порушити вимоги п. 2.1.а ПДР України.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користью

З огляду на вимоги чинного законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Отже, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в адміністративному позові.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, ч.1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 ст.121, ст.121-1, 121-2, ч.1, 2,3, 5, 6 статті 122, ч.1 ст.123, ст.125, ч.1, 2,4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача. Зокрема, покликання позивача, що оскаржувана постанова складалася у його відсутності, права, передбачені ст.268 КУпАП йому не було роз`яснено, а розгляд справи про вчинення адмінправопорушення фактично не проводився, відповідачами не спростовано. Так, відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, на яких було б зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, відповідачами не було надано.

Отже, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою не було її мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку її винесення, поліцейським при її винесенні не було зібрано всі достатні докази, що підтверджують факт вчинення позивачем вказаного в постанові адміністративного правопорушення, а тому постанова серії БАД № 229177 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП у розмірі 20400,00 грн., підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №229177 від 18.02.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП у розмірі 20400,00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2023 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ