Справа № 520/9188/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р.Справа № 520/9188/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

представник відповідача Коробкова Х.О.

представник позивача Виноградов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 15.02.23 по справі № 520/9188/22

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.08.2022 № 1 формою " В4", яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за звітний (податковий) період " грудень 2022 року" на 1 960 866 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року адміністративний позов Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення КП «Харківські теплові мережі» від`ємного значення з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "Енергоконсалт", ТОВ "Торговий дім "Стальком", ТОВ "Постач КС", оскільки правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, в результаті дослідження ЄРПН по вказаним контрагентам КП «Харківські теплові мережі» встановлено, що останні не мають достатньо трудових та виробничих ресурсів, з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту. Таким чином, ТОВ "Енергоконсалт", ТОВ "Торговий дім "Стальком", ТОВ "Постач КС" не могли виконувати роботи/постачати товари, які були реалізовані на адресу КП «Харківські теплові мережі», так як у вищезазначених підприємств відсутні працівники, основні засоби, виробниче обладнання, тощо, вказані роботи не придбавались у інших контрагентів, що, також, не можливо й з урахуванням часу та оперативності проведення операцій, відсутності майна. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність у контрагентів позивача об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих господарських операцій щодо надання підрядних послуг. Окрім того, за даними ЄРПН не підтверджено ланцюг постачання послуг перевезення, відсутній дохід, нарахований водіям, які відповідно до ТТН здійснювали перевезення на користь позивача, що в сукупності свідчить про відсутність факту транспортування постачання контрагентами на користь позивача товару.

Отже, сукупність наведених обставин, на думку контролюючого органу, свідчить про те, що метою створення вищевказаних суб`єктів господарювання, є виключно формування документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Таким чином, за результатами проведеної перевірки не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його вищевказаними контрагентами.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі направлень від 17.02.2022 №№ 24,25 та наказу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 15.02.2022 № 10-п, у відповідності до п.п. 19-1.1.6 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП "Харківські теплові мережі", в результаті чого складено акт від 22.07.2022 № 75/35-00-07-01-05/31557119 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки КП «Харківські теплові мережі» щодо дотримання податкового законодавства при декларування за грудень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету».

Так, перевіркою встановлено порушення КП «Харківські теплові мережі» вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, абз. в.) п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1960866,00 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки від 22.07.2022 № 75/35-00-07-01-05/31557119, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 09.08.2022 № 1, яким підприємству зменшено від`ємне значення суми ПДВ у розмірі 1960866, 00грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням рішенням від 09.08.2022 № 1, звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01 липня 2015 року, у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: 1) ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод; 2) ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Статтею 83 Податкового кодексу України встановлено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16.07.1999 № 996-XIV, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цієї нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Ступінь деталізації змісту і обсягу господарської операції вищевказаним Законом не встановлено, тому її можуть визначати особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов`язань, доходів або витрат, з нею пов`язаних.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм надає підстави суду для висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Разом з тим, вимога щодо реальної зміни майнового стану суб`єкта господарювання, кореспондує з положеннями розділів ІІІ, V Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, між КП «Харківські теплові мережі» (замовник) та ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» (підрядник) укладено договір № 68121706 від 17.12.2021, відповідно до п. 1.2 якого предметом визначено виконання підрядником робіт ДСТУ Б Д.1.-2013 Реконструкція теплових мереж в м. Харкові (черга 2. Об`єкт 23. Ділянка між МК6206-МК6209 вул. Морозова) (код ДК 021:2015-45454000-4-Реконструкція) (т.1 а.с. 150-153). Кількісні характеристики виконуваних робіт визначаються відповідно до проектно-кошторисної документації.

Додатковою угодою № 1 від 17.12.2021 до вказаного договору № 68121706 від 17.12.2021 п.10.1 договору викладено в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України, сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 06.12.2021» (т. 1. а.с. 165).

Факт реальності виконання умов вказаного договору підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 за грудень 2021 року форми КБ2, розрахунком № 1-2 загальновиробничих витрат до акт №1 за грудень 2021 року, розрахунком № 5 (кошторисний прибуток), розрахунком № 6 (кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій), дефектними актами, договірною ціною, локальними кошторисами, відомостями ресурсів, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (т.1. а.с. 154-176).

На підтвердження проведення оплати за надані послуги, позивачем залучено платіжне доручення № 21446 від 17.12.2021 року та відомість по б/р 63111 за грудень 2021 (розрахунки з підрядником ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ»). Станом на 31.12.2021 за КП «Харківські теплові мережі» лічиться кредиторська заборгованість у сумі 49 687,33 грн. (т.1. а.с. 177-178)

Підрядником - ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» сформовано на адресу замовника - КП «Харківські теплові мережі» податкову накладну № 3 від 17.12.2021, яка зареєстрована в ЄРПН 28.12.2021, що не заперечується контролюючим органом в акті перевірки (т.1 а.с. 179).

В акті перевірки зазначено (т.1 а.с. 38), що по вказаному контрагенту розрахунки, в тому числі ПДВ здійснені шляхом оплати грошовими коштами через розрахунковий рахунок на підставі платіжного доручення про що в бухгалтерському обліку зроблено відповідні записи по рахункам ДТ 15, 644, 64103, КТ 63111, 311, 644.

Тобто, відповідачем не заперечується належне оформлення та надання позивачем первинної документації на підтвердження господарських операцій із ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ».

Натомість як встановлено судом з акту перевірки (т.1 а.с. 43) правова позиція відповідача ґрунтується на тому, що оскільки у ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» згідно ЄРПН відсутня достатня кількість працівників для виконання робіт, відсутні основні фонди, оренда майна, зазначеного в акті виконаних робіт, не здійснювалася, придбання матеріалів, зазначених в акті виконаних робіт, не здійснювалось.

Суд правомірно не прийняв до уваги вказану позицію контролюючого органу, з огляду на її недоведеність належними та достовірними доказами, оскільки законодавчо передбачено можливість залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу); основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, з метою реального виконання контрагентом перед замовником господарської операції.

Вказана позиція також узгоджується з позиціями Верховного Суду, які викладені в постановах від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 27.07.2022 № 240/1906/20.

Також, суд правомірно зазначив, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає.

Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Таким чином, доводи контролюючого органу щодо неможливості реального виконання ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» правочину на користь позивача через відсутність трудових, технічних ресурсів, є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що посилання відповідача в акті перевірки на інформацію щодо відсутності у контрагентів позивача можливостей виконати умови договорів, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не позивача, а його контрагента, стосовно якого відсутні результати здійснення перевірочних заходів контролюючими органами, на обліку яких знаходяться контрагент позивача.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податків товарів/послуг має підтверджуватись належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагентів покупця товарів (послуг), трудових ресурсів, техніки, тощо.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання контролюючого в акті перевірки (т.1 а.с. 43) на не надання ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» відповіді на лист контролюючого органу щодо можливості виконання робіт на замовлення позивача, оскільки відповідачем не було надано доказів проведення зустрічної звірки з ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» з метою отримання податкової інформації, необхідної для проведення податкової перевірки та яке передбачене пунктом 73.5 статті 73 ПК України.

Суд зазначає, що висновки про відсутність у ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено на підставі даних ЄРПН, однак посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а, отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Щодо спроби контролюючим органом у акті перевірки (т.1 а.с. 40) вирахувати необхідну кількість працівників для ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ», які виконували роботи на користь КП «Харківські теплові мережі» в рамках договору № 68121706 від 17.12.2021, то суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Статтею 57 КЗпП України передбачено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності (ст. 58 КЗпП України).

Суд зауважує, що доказів того, що відповідачем під час проведення такого розрахунку людино годин взято за основу виконання робіт як у денний час, так і у вечірній, нічний час, а також у вихідні та святкові дні, матеріали справи не містять.

Окрім того, контролюючим органом не враховано, що поняття «людино-година» не є абсолютною одиницею робочого часу, вона відображає час витрачений групою працівників урочно і понаднормово за виконання завдання. Таким чином, вказаний розрахунок не може свідчити про неможливість реального виконання з ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» господарських операцій на користь КП «Харківські теплові мережі» в рамках договору № 68121706 від 17.12.2021.

Щодо висновків контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 42) стосовно відсутності у інформаційних системах ДПС України доказів реєстрації в ЄРПН податкових накладних на придбання матеріалів, з яких підрядник мав виконувати роботи на користь позивача, а також послуг техніки та механізмів доля проведення робіт по реконструкції теплових мереж, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними (постанова Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі № 811/2154/13-а).

Окрім того, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ними бухгалтерського та податкового обліку.

Суд також враховує індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, оскільки діюче законодавство України, а також ч. 2 ст. 61 Конституції України та ПК України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов`язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб`єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов`язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Здійснення господарської діяльності контрагентом, не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018р. у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 р. у справі №822/6302/15.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд в постановах від 11.11.2020р. у справі №320/1147/19, від 24.11.2020р. у справі №813/3034/15 сформулював висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ» були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання послуг і господарською діяльністю позивача.

Наведене позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №300/1761/19 та №520/8063/19, яка підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Також, Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 р. по справі № 826/6245/18, висловив правову позицію, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що підрядником проведено на користь позивача роботи по реконструкції розподільчих теплових мереж протягом 1 робочого дня - 17.12.2021 (дата складання договору відповідає даті акту приймання виконаних будівельних робіт), то суд зауважує, що додатковою угодою № 1 від 17.12.2021 до договору № 68121706 від 17.12.2021 сторони правочину узгодили, що відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України, сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 06.12.2021.

Так, у відповідності до приписів ч.3 ст. 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, законодавцем надана можливість учасникам договірних правовідносин на власний розсуд визначити початок перебігу дати виконання правочину, зокрема і до моменту його укладення, а відтак позивачем дотримано вимог чинного законодавства у рамках спірних правовідносин.

Окрім того, позивачем залучено до матеріалів справи графік виконання робіт об`єкта 23, ділянка між МК 6206-МК 6209 вул. Морозова, в якому зафіксовано термін виконання 20.12.2021 30.12.2021 (т.1 а.с. 163).

Підсумовуючи вищезазначене, судова колегія вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу України та, відповідно, підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а тому в розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реальності надання позивачу послуг від ТОВ «ЕНЕРГОКОНСАЛТИНГ».

Стосовно господарських відносин між позивачем та ТОВ «Постач КС», то останні виникли на підставі договору про закупівлю товару № 27090102 від 01.09.2021, відповідно до предмету якого постачальник (ТОВ «Постач КС») зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі поставити покупцю (КП «Харківські теплові мережі») товар (код ДК 021:2015-44620000-2 радіатори і коли для систем центрального опалення та їх деталі (котли опалення), а покупець отримати та своєчасно оплатити товар (п. 1.1. договору).

Кількість, обсяг поставки товару:11 штук ( апарат опалювальний АОГВ 100Е 9 штук, котел Pegasus 97-2S 2 штуки) (п. 1.3 договору).

Обсяги закупівлі можуть бути зменшені з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця (п. 1.4 договору).

Строк поставки товару до 31.12.2021. Кожна партія товару має супроводжуватися паспортами/сертифікатами якості (п. 5.1 договору) (т.1. а.с. 294-297).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем залучено до матеріалів справи специфікацію до договору № 27090102 від 01.09.2021, комплексний прибутковий ордер, видаткову накладну № 237 від 10.09.2021, настанови з експлуатації апаратів опалення АГОВ 50 Е, АГОВ 100Е, складені ПАТ «Завод «Маяк», гарантійні талони на апарати опалювальні АОГВ 100Е, акт № 221 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022, акт № 221 вартості устаткування до акта приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2022, відомість ресурсів (монтаж котла АГОВ 100 Е), розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат до акту № 221 за серпень 2022, дефектний акт № 221, акт № 516 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021, акт № 516/1 вартості устаткування, відомість ресурсів за грудень 2021, розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат за грудень 2021, дефектний акт № 516, акт приймання передачі основних засобів, оборотну відомість по рахунку 631 (т. 1. а.с. 297 зворот -332) .

ТОВ «Постач КС» складено податкову накладну № 10 від 10.09.2021 на суму 9479989 грн, яка зареєстрована в ЄРПН.

Як вбачається зі змісту акту перевірки (т.1 а.с. 63), у контролюючого органу не виникло зауважень до форми, змісту наданих позивачем документів, а висновки податкового органу щодо відсутності об`єктів оподаткування по спірним правовідносинам та неможливість реального здійснення господарських операцій ґрунтується виключно на недотриманні контрагентом позивача - ТОВ «Постач КС» та іншими учасниками його ланцюга постачання вимог податкового законодавства.

Однак, суд зауважує, що чинним законодавством України не передбачено і не визначено обов`язку підприємства встановлювати ланцюг суб`єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, як вбачається з акту перевірки, право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання контрагентом позивача вимог податкового законодавства (постанова Верховного Суду 27 квітня 2022 року у справі № 200/5932/19-а).

Щодо посилання відповідача у акті перевірки на обставини того, що ТОВ «Постач КС» не надано відповіді на запити контролюючого органу в частині документального підтвердження придбання котлів та їх подальшої реалізації, то суд правомірно зауважив, що Верховний Суд в постановах від 02.04.2019 у справі №811/1772/13-а, від 11.11.2020 у справі №320/1147/19, від 24.11.2020 у справі №813/3034/15 від 19.05.2022 у справі №1640/2968/18, виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суд також правомірно не прийняв до уваги позицію контролюючого органу щодо відсутності реєстрації ТОВ «Постач КС» у ЄРПН послуг щодо придбання оренди приміщень, а також не декларування у вересні 2021 року нарахування та виплати доходу за ознакою 157 (дохід, виплачений само зайнятій особі водію ОСОБА_1 ) (т.1 а.с. 61-62), оскільки законодавством України, зокрема ПК України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, подання звітності, сплати податків до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника. Не передбачено ні право, ні зобов`язання будь-якої із сторін правочину здійснювати контроль щодо показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, що подана іншою стороною правочину.

При цьому, відповідно до законодавства, кожний платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, відповідно до якого до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник. Притягнення ж до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та вимогам законодавства.

Також, Верховним Судом, у постановах у справах №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018, №808/4100/16 (СН/280/33/18) 08.02.2022, №826/6126/18 від 11.05.2022, надана критична оцінка посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У спорах щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, наявності або відсутності окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, відсутності ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, які не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту (постанова Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 120/712/20-а).

Та обставина, що ТОВ «Постач КС» не є виробником реалізованої згідно видаткових накладних продукції не може слугувати належним доказом відсутності реального характеру договірних відносин, а навпаки підтверджує участь такого контрагента у діловому товарообороті в якості посередника, діяльність якого не завжди потребує значної кількості працюючих осіб та наявність основних фондів.

Посилання відповідача в акті перевірки (т.1 а.с 62) на обставини того, що 2 котли марки Ferroli Pegasus 97-2S були поставлені не від безпосереднього виробника ПрАТ «Завод Маяк» (як 9 попередніх котлів), а надійшли до ТОВ «Постач КС» по ланцюгу постачання від ТОВ «УКРЄВРОСТРОЙ», яким не надано податковому органу пояснень щодо придбання таких котлів, є необґрунтованими, оскільки у набувача товарів (у даному випадку - позивача) відсутній обов`язок перевіряти походження придбаного ним товару по ланцюгу аж до виробника.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Стосовно зауваження контролюючого органу (т.1 а.с. 61-62) щодо пункту навантаження, обраного ТОВ «Постач КС», який не збігається з податковою адресою підприємства, то суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації.

Щодо особливостей господарських відносин між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Стальком», то останні виникли на підставі договору № 27051206 від 12.05.2021 (т.1 а.с. 180), відповідно до п. 1.1. якого постачальник (ТОВ «Торговий дім «Стальком») зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі поставити покупцю ( КП «Харківські теплові мережі») товар (код ДК 021:2015-44160000-9 магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (сталеві труби), а покупець отримати та своєчасно оплатити товар.

Конкретне найменування товару сталеві труби (п. 1.2 договору).

Кількість, обсяг поставки товару 383,7 т. (п. 1.3 договору).

Додатковою угодою № 1 від 17.12.2021 внесено зміни до строку поставки товару та узгоджено нову кінцеву дату поставки 31.03.2022 (т. 1. а.с. 183 зворот).

Також, між КП «Харківські теплові мережі» (покупець) та ТОВ «Торговий дім «Стальком» (постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 27082002 від 20.08.2021, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити товар труби сталеві згідно специфікації (п.п. 1.1., 1.2 договору).

Кількість товару 278,5 т. (п. 1.3 договору).

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник повинен поставити товар, якість якого відповідає нормам діючого законодавства України щодо поставки аналогічних товарів (т.1. а.с. 184-186).

Додатковою угодою № 1 від 17.12.2021 внесено зміни до строку поставки товару та узгоджено нову кінцеву дату поставки 31.03.2022 (т. 1 а.с. 187 зворот).

На підтвердження реальності виконання умов вказаних договорів позивачем залучено до матеріалів справи специфікацію, платіжне доручення, видаткові накладні, ТТН, касові ордери, сертифікати якості (т.1 а.с. 188-261).

Складський облік придбаних товарів підтверджується картками складського обліку матеріалів та оборотними відомостями по рахунку 631.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновок про нереальність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Торговий дім «Стальком» ґрунтується на зауваженнях до ФОП, які надавали послуги перевезення ТОВ «Торговий дім «Стальком» та, водночас, не були контрагентами КП «Харківські теплові мережі».

Однак, суд звертає увагу, що товарно-транспортною накладною підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, а отже недоліки в її заповненні, за наявністю первинно - бухгалтерських документів, є належним підтвердженням здійснення фінансово - господарської операції.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі №1640/2968/18 з подібними правовідносинами, вказано, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу, підряду чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а тому, наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних чи відсутність таких документів не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість, факт передання товару позивачу та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. Товарно-транспортні накладні не є винятковими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт реальності здійснення господарської операції за договором, та за відсутності яких платник позбавляється права на формування податкового кредиту, а також віднесення до складу доходів і витрат сум за договорами у разі наявності інших первинних бухгалтерських документів оформлених у відповідності до положень діючого законодавства, а саме: договорів, видаткових накладних податкових накладних регістрів бухгалтерських документів, платіжних доручень, відомостей про рух активів, товару та інших документів.

Тобто, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Аналогічний правий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.08.2021 року у справі № 640/18984/18 та від 06.02.2018 року у справі № 816/166/15-а.

Суд зауважує, що якщо обов`язок щодо перевезення товару був покладений на контрагентів, то відповідно заповнення контрагентами чи перевізниками товарно-транспортних накладних з недоліками не може свідчити про відсутність господарських операцій з поставки товару.

Аналогічну правову позицію також викладено у постановах Верховного Суду від 06.07.2021 року у справі № 816/149/16, від 06.08.2021 року у справі № 640/18984/18, від 12.02.2021 року у справі № 804/2317/18, від 02.02.2021 року у справі №808/412/16, від 04.06.2020 року у справі №340/422/19.

Поряд з цим, представник позивача у позовній заяві пояснив, що в ТТН від 27.08.2021 № 226 було допущено технічну описку, за якої помилково у якості замовника послуг вказано КП «Харківські теплові мережі», замість вірного зазначення - ТОВ «Торговий дім «Стальком», що узгоджується із п. 4.1 договору від 12.05.2021 № 27051206 та п.5.1 договору від 20.08.2021 № 27082002.

Суд правильно не прийняв до уваги посилання контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 51) на обставини того, що відповідно до інформативної бази даних ДАІ за державними номерами транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 відсутні транспортні засоби, оскільки відповідачем не конкретизовано, на який момент у часі ним були встановлені такі відомості, адже ТОВ «Торговий дім «Стальком» проведено відправку придбаного позивачем товару на адресу КП «Харківські теплові мережі» у серпні та вересні 2021 року за ТТН № 225 від 27.08.2021, № 228 від 01.09.2021, № 245 від 08.09.2021.

Крім того, відповідачем не було надано доказів проведення зустрічної звірки з ТОВ «Торговий дім «Стальком» з метою отримання податкової інформації, необхідної для проведення податкової перевірки та яке передбачене пунктом 73.5 статті 73 ПК України.

Щодо посилання контролюючого органу на особливості формування сертифікатів якості на труби сталеві від виробника (т.1.а.с. 50), то суд зауважує, що сертифікати/паспорта якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Такі документи не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, тому особливості ланцюг надходження товару від безпосереднього виробника до контрагента позивача через третіх осіб не є свідченням безтоварності операцій і не має вирішального значення для встановлення переміщення активів у процесі виконання поставок.

Посилання відповідача у акті перевірки на те, що відносно ТОВ «Торговий дім «Стальком», ТОВ «Постач КС» прийнято рішення про відповідність платника ПДВ критеріям ризиковості, суд не приймає до уваги, оскільки під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для платника податків, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.

Дослідивши зміст акту перевірки, судом встановлено, що по спірним правовідносинам основна позиція відповідача ґрунтується на дослідженні бази ЄРПН по контрагентам позивача та контрагентам третьої ланки, однак суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.

Наведена позиція підтримана в постановах Верховного Суду від 30.07.2021 року у справі №160/2286/19, від 19.08.2021 року у справі №817/1567/18, від 20.07.2021 року у справі №440/360/20, від 30.07.2021 року у справі №826/11734/18.

Такі посилання податкового органу не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не може вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій.

Натомість контролюючим органом не здійснювалось дослідження усіх господарських операцій контрагентів, зокрема, щодо попередніх періодів та інших обставин, які мають значення.

Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкового органу стосовно фіктивності контрагента та нереальності фінансово-господарських відносин зі спірними контрагентами не можуть бути вичерпними доказами нереальності операцій, за які позивач має нести негативні наслідки.

Також суд зазначає, що позивач є відокремленою самостійною юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Відповідачем не було належним чином проведено дослідження, не надано оцінку первинним та бухгалтерським документам ані позивача, ані спірних контрагентів, оскільки не зазначені конкретні та деталізовані висновки за результатами дослідження і оцінки.

Судом встановлено, що господарські операції, що становлять предмет дослідження, підтверджені первинними документами, які описані вище.

Недоліків їх складання судом не встановлено.

Слід зазначити, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та в якості платників податку на додану вартість (мали свідоцтва платників ПДВ), установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Також, податкові накладні по господарським операціям з зазначеними контрагентами зареєстровані в ЄРПН, про що зазначено в акті перевірки.

Відповідач вказані обставини у судовому засіданні не спростовував.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №620/3138/19).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне податкове повідомолення-рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року по справі № 520/9188/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 520/9188/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 07.06.2023 року