Справа № 460/2000/23
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2023 року м. Рівне №460/2000/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), за змістом якого просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 02.06.2022 №32, яким позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 27 травня 2022 року;

зобов`язати відповідача-2 призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 27 травня 2022 року, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017; з 29.05.2018 по 25.06.2018;

визнати протиправною відмову відповідача-2 у зарахуванні заробітної плати позивача при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1»;

зобов`язати відповідача-2 обчислювати починаючи з 27 травня 2022 року пенсію за віком позивачу з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що маючи загальний страховий стаж більше 32 роки, 27.05.2022 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте рішенням відповідача-1 від 02.06.2022 №32 відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний мінімальний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для призначення пенсії не менше 28 років.

Вказує, що підставою для прийняття відповідачем-1 спірного рішення слугував його висновок, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи за межами України в російській федерації з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017; з 29.05.2018 по 25.06.2018 (в сумі 10 років 6 місяців 1 день) у зв`язку з відсутністю доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації. Відтак, відповідач-2 визначив, що загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 3 місяці.

Окрім цього, зазначає, що відповідач-2 листом від 12.12.2022 на адвокатський запит представника позивача додатково повідомив про неможливість врахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отриманої ним впродовж періоду роботи за межами України в російській федерації у спірний період, у зв`язку з неможливістю витребувати первинні документи та провести перевірку наданих Пенсійному органу довідок.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії та відмову у зарахуванні заробітної плати при обчисленні пенсії, оскільки ним надано усі необхідні документи для вирішення питання про зарахування періодів роботи до страхового стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, а відсутність доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації та неможливість проведення перевірки наданих документів не є достатньою підставою для позбавлення особи передбаченого соціального захисту.

Ухвалою суду від 01.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

03.02.2023 відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив повністю позовні вимоги ОСОБА_1 з тих підстав, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005, з 31.05.2005 по 09.04.2008, з 04.05.2008 по 29.04.2009, з 12.05.2010 по 28.10.2010, з 11.01.2012 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 31.12.2013, з 31.03.2014 по 05.11.2014, з 16.06.2015 по 16.11.2015, з 31.05.2016 по 22.11.2016, 05.06.2017 по 16.11.2017, оскільки не зазначено інформації про сплату страхових внесків підприємством до Пенсійного фонду російської федерації та відсутня відповідна довідка з Пенсійного фонду російської федерації про сплату страхових внесків.

Відповідач-1 також вказав, що інші документи, які підтверджують ці обставини не надано, тому виключається належне підтвердження страхового стажу, за поданими документами до заяви про призначення пенсії.

Відповідач-2 позовні вимоги не визнав, подавши відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх доводів повідомив суд, що обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періодів роботи та заробітної плати при обчисленні розміру пенсії є факт сплати роботодавцем за працівника страхових внесків до відповідних фондів. Оскільки указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України запроваджено військовий стан у зв`язку з військовою агресією збройних сил російської федерації та припинення поштового сполучення із країною агресором перевірити факт сплати страхових внесків до бюджету російської федерації у органів Пенсійного фонду не має можливості. Відтак, відсутність у позивача та в розпорядження Пенсійних органів доказів сплати за спірний період роботи страхових внесків є підставою для не зарахування цього періоду роботи до страхового стажу. Окрім цього, відповідач-2 вважає відсутніми підстави для зарахування будь-яких періодів роботи громадян на території російської федерації з покликанням на постанову Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення».

Зважаючи на це, відповідач-2 вважає, що у зв`язку з відсутністю у позивача мінімального страхового стажу 28 років, рішення про відмову в призначенні пенсії та зарахуванні заробітної плати для її обчислення є законним та обґрунтованим.

Відтак, враховуючи вимоги ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.05.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням від 02.06.2022 №32 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 22 роки 3 місяці. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017.

Відтак, за наданими документами право на призначення пенсії за віком позивач матиме з 02.12.2024.

Окрім цього, листом відповідача-2 від 12.12.2022 №1700-0201-8/65510 на адвокатський запит представника позивача повідомлено про відсутність підстав для зарахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи 2004-2017 років на підставі довідок про заробітну плату, долучених до заяви про призначення пенсії від 10.10.2014 №56, від 05.11.2014 №715, від 29.10.2014 №196, від 29.10.2014 №197, від 05.11.2014 №124, від 06.11.2014 №2, від 06.11.2014 №3, від 06.11.2014 №4, від 15.11.2017 №2, від 15.11.2017 №3, від 15.11.2017 №4, оскільки заявником не надано інформації від компетентних органів щодо сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до органів пенсійного фонду російської федерації за вказані періоди.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії за віком та у зарахуванні для обчислення пенсії заробітної плати, отриманої впродовж спірного періоду, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягнув 60-річного віку.

Спірним рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії від 27.05.2022 повідомлено, що загальний страховий стаж позивача склав 22 роки 3 місяці, а до загального страхового стажу не враховано період роботи позивача за межами України на території російської федерації з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017; з 29.05.2018 по 25.06.2018 (в сукупності 10 років 6 місяців 1 день) у зв`язку з відсутністю доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації.

Надаючи правову оцінку вказаній поведінці відповідача-1, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.07.1983:

1. Запис №22 від 17.05.2004 прийнятий підсобним працівником другого розряду на будівельну дільницю №4 ЗАТ «Комплекс» (наказ від 17.05.2004 №87-к);

2. Запис №23 від 25.01.2005 звільнений за власним бажанням (наказ від 25.01.2005 №11-к);

3. Запис №24 від 25.02.2005 прийнятий муляром 5 розряду вахтово-експедиційним методом роботи у ЗАТ «Сібпромбуд» (наказ від 25.02.2005 №18-к);

4. Запис №25 від 30.05.2005 звільнений за власним бажанням (наказ від 30.05.2005 №75-к);

5. Запис №26 від 31.05.2005 прийнятий по цивільно-правовому договору машиністом крана п`ятого розряду ТзОВ «Захсібінтербуд» (наказ від 31.05.2005 №276-к);

6. Запис №27 від 31.05.2005 запис №26 вважати недійною, як таку, що внесена помилково. Прийнятий по трудовому договору машиністом крана п`ятого розряду (наказ від від 31.05.2005 №276-к);

7. Запис №28 від 29.04.2009 звільнений по завершенню строку трудового договору (наказ від 20.04.2009 №84-к);

8. Запис №29 від 12.05.2010 прийнятий машиністом крана автомобільного 5 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №16» (наказ від 11.05.2010 №47-к);

9. Запис №30 від 28.12.2010 звільнений по ініціативі працівника (наказ від 2.12.2010 №155-к);

10. Запис №31 від 31.01.2011 прийнятий машиністом крана ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 31.01.2011 №9-к);

11. Запис №32 від 09.03.2011 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 09.03.2011 №18-к);

12. Запис №33 від 26.05.2011 прийнятий машиністом крана автомобільного 5 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 26.05.2011 №45-к);

13. Запис №34 від 29.12.2011 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 29.12.2011 №196-к);

14. Запис №35 від 11.01.2012 прийнятий машиністом крана автомобільного 5 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 11.01.2012 №2-к);

15. Запис №36 від 24.11.2012 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 24.11.2012 №232-к);

16. Запис №37 від 03.12.2012 прийнятий машиністом крана автомобільного 5 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 03.12.2012 №233-к);

17. Запис №38 від 21.10.2013 звільнений по закінченню терміну договору (наказ від 21.10.2013 №154-к);

18. Запис №39 від 23.10.2013 прийнятий машиністом крана ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 23.10.2013 №168-к);

19. Запис №40 від 12.05.2014 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 12.05.2014 №32-к);

20. Запис №41 від 13.05.2014 прийнятий машиністом крана автомобільного 5 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 13.05.2014 №38-к);

21. Запис №42 від 05.11.2014 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 05.11.2014 №129-к);

22. Запис №43 від 16.06.2015 прийнятий машиністом крана автомобільного 6 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 16.06.2015 №51-к);

23. Запис №44 від 16.11.2015 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 16.11.2015 №123-к);

24. Запис №45 від 31.05.2016 прийнятий машиністом крана автомобільного 6 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 31.05.2016 №75-к);

25. Запис №46 від 22.11.2016 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 22.11.2016 №152-к);

26. Запис №47 від 05.06.2017 прийнятий машиністом крана автомобільного 6 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 05.06.2017 №59-к);

27. Запис №48 від 16.11.2017 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 16.11.2017 №143-к);

28. Запис №49 від 29.05.2018 прийнятий машиністом крана автомобільного 7 розряду ТзОВ «Сібпромбуд №1» (наказ від 29.05.2018 №52-к);

29. Запис №50 від 25.06.2018 звільнений по ініціативі працівника (за власним бажанням) (наказ від 25.06.2018 №62-к).

Записи про періоди роботи позивача в російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості. Протилежного відповідачами не зауважено та судом не встановлено.

Зі змісту вказаних записів трудової книжки вбачається місце розташування підприємств, у яких працював позивач у спірний період, зокрема, «місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі» - м. Сургут російської федерації.

Таким чином, відомості трудової книжки позивача підтверджують періоди його роботи за межами України у районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що відповідачами не заперечувалось в ході розгляду наданих ОСОБА_1 документів.

Зазначені періоди роботи, що в сумі складають більше 10 років та 6 місяців відповідач-1 не врахував при прийнятті оскарженого рішення до загального страхового стажу у зв`язку з відсутністю доказів сплати роботодавцем страхових внесків до фондів російської федерації.

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Відтак, до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

Згідно з приписами Угод між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода у галузі пенсійного забезпечення, чинною станом на дату прийняття відповідачем-1 оскарженого рішення) та про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Згідно зі статтею 1 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Відтак, Угодою у галузі пенсійного забезпечення передбачено зарахування спеціального стажу роботи на території України в разі визнання такого стажу будь-якою із держав-учасниць Угоди без такої обов`язкової умови для зарахування такого стажу як сплата внесків до відповідних фондів.

Згідно з статтею 2 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року №173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - стаж, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Частиною 1 статті 10 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» встановлено, що до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина у якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується документами, які видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.

При підрахунку страхового стажу періоди роботи та (або) іншої діяльності, передбачені статтями 10 та 11 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина в якості застрахованої особи у відповідності до Федерального закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджується на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку. (ч.ч.1, 2 ст.13 Федерального Закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації»).

З 01 січня 2015 року на території російської федерації набув чинності Федеральний закон «Про страхові пенсії» від 28 грудня 2013 року №400-ФЗ (далі - Закон №400-ФЗ).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №400-0ФЗ, право на страхову пенсію мають громадяни російської федерації, застраховані відповідно до Федерального закону від 15 грудня 2001 року №167-ФЗ «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації», за дотримання ними умов, передбачених цим Федеральним законом.

Частиною 3 статті 4 Закону №400-ФЗ встановлено, що іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають у російській федерації, за дотримання ними умов, передбачених цим Федеральним законом, мають право на страхову пенсію нарівні з громадянами російської федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

За приписами статті 11 Закону №400-ФЗ, у страховий стаж включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, зазначеними в частині 1 статті 4 цього Закону, за умови, що за ці періоди нараховувалися та сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації. Періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались особами, зазначеними в частині 1 статті 4 цього Федерального закону, за межами території російської федерації, включаються до страхового стажу у випадках, передбачених законодавством російської федерації або міжнародними договорами російської федерації, або у разі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації відповідно до Федерального закону від 15 грудня 2001 року №167-ФЗ «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації».

Отже, за законодавством російської федерації для включення періоду роботи, яка виконувалася на території російської федерації, до страхового стажу для призначення пенсії необхідно щоб за цей період нараховувалися та сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації.

Судом встановлено, що для підтвердження періодів роботи за межами України позивачем додатково надано Пенсійним органам довідки: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1», в яких підтверджується як нарахування, так і виплата ОСОБА_1 заробітної плати за виконану роботу та перерахування до фондів російської федерації відповідних внесків.

Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Судом встановлено, що жодних документально обґрунтованих сумнівів щодо правомірності видачі довідок та достовірності зазначеної в них інформації відповідачі суду не надали.

Тому, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи у російській федерації з єдиної підстави, такої як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства. Будь- яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів Російської Федерації з вини позивача суду не подано.

Крім цього, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17 та від 01.03.2021 у справі №423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку (обрахунку) пенсії позивача періодів її роботи на такому підприємстві.

Посилання відповідачів на постанову Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» є необґрунтованими, оскільки позивач набув трудовий стаж, звернувся за призначенням пенсії з документами, які були отриманні останнім до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Таким чином, позивачем подано усі документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач-1 протиправно відмовив у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи позивача в російській федерації, що підтверджено належними і допустимими доказами: з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017; з 29.05.2018 по 25.06.2018 (в сукупності 10 років 6 місяців 1 день).

Виходячи із встановлених судом обставин, загальний страховий стаж позивача, станом на дату його звернення до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії складав понад 32 роки (добровільно зараховано Пенсійними органами 22 роки 3 місяці та протиправно не зараховані 10 років 6 місяців 1 день), чого відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV було достатньо для прийняття відповідачем-1 рішення про призначення позивачу пенсії за віком з дня його звернення 27.05.2022.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення відповідача-1 від 02.06.2022 №32 про відмову позивачу у призначення пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію суд зазначає, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії.

Враховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно прийняти рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком з врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу описаних періодів роботи позивача.

Таким чином, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною.

Окрім цього, оцінюючи обґрунтованість позовних вимог позивача щодо відмови у обчисленні розміру його пенсії за віком з урахуванням заробітної плати, отриманої за період роботи на території російської федерації, суд враховує наступне.

ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком надав відповідачу-2 довідки про заробітну плату від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1» про фактичну суму заробітної плати, виплаченої йому у спірний період за роботу на території російської федерації.

Підставою для відмови у обчисленні розміру пенсії за віком позивачу з врахуванням заробітної плати, відображеної у цих довідка, для відповідача-2 слугував факт відсутності доказів справи внесків до Пенсійних органів російської федерації та неможливість проведення перевірки їх достовірності.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди у галузі пенсійного забезпечення).

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Відповідно до ч. 1 статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Листом Пенсійного фонду російської федерації від 23.12.2021 №16891, на запит ГУ ПФУ в Рівненській області повідомлено, що правових підстав видачі довідок для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 , за змістом якого вказано, що довідки проводити перевірку підстав видачі довідок про заробітну плату за періоди роботи з 31.05.2005 по 19.04.2008 та з 04.05.2008 по 29.04.2009 в ТзОВ «Захсібінтербуд», з 25.02.2005 по 30.05.2005 в ЗАТ «Сібпробуд», з 11.01.2002 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 31.12.2013, з 31.03.2014 по 05.11.2014, з 16.06.2015 по 16.11.2015, з 31.05.2016 по 22.11.2016 та з 05.06.2017 по 16.11.2017 в ТзОВ «Сібпробуд №1» вважається недоцільно, позаяк у довідках про заробітну плату від 29.10.2014 №196, №197, від 05.11.2014 №715, від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4 відображені усі необхідні відомості, а сумнівів у їх достовірності немає.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що надані позивачем довідки про заробітну плату не підлягають легалізації у органах Пенсійного фонду України, сумнівів у достовірності викладених у них відомостей відповідачами не повідомлено, а відтак, відсутні підстави для відмови у їх зарахуванні при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 .

Зважаючи на це, відповідач-2 протиправно відмовив у зарахуванні заробітної плати позивача при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1».

З метою відновлення порушених прав та інтересів позивача в повній мірі та унеможливлення його повторного звернення до суду слід зобов`язати відповідача-2 (на обліку в якому перебуватиме ОСОБА_1 ) обчислювати починаючи з 27 травня 2022 року пенсію за віком з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1».

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється згідно із статтею 139 КАС України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.06.2022 №32, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 27 травня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно прийняти рішення на підставі заяви від 27.05.2023 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи на території російської федерації з 17.05.2004 по 25.01.2005, з 25.02.2005 по 30.05.2005; з 31.05.2005 по 29.04.2009; з 12.05.2010 по 28.12.2010; з 31.01.2011 по 09.03.2011; з 26.05.2011 по 29.12.2011; з 11.01.2012 по 24.11.2012; з 03.12.2012 по 21.10.2013; з 23.10.2013 по 12.05.2014; з 13.05.2014 по 05.11.2014; з 16.06.2015 по 16.11.2015; з 31.05.2016 по 22.11.2016; з 05.06.2017 по 16.11.2017; з 29.05.2018 по 25.06.2018.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у зарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області обчислювати пенсію за віком ОСОБА_1 починаючи з 27 травня 2022 року враховуючи заробітну плату, отриману за роботу на території російської федерації, відображеної у довідках: від 29.10.2014 №56, виданої ЗАТ «Комплекс»; від 29.10.2014 №196, №197, виданих ТзОВ «Захсібінтербуд»; від 05.11.2014 №715, виданої ЗАТ «Сібпромбуд»; від 05.11.2014 №124, виданої ТзОВ «Сібпромбуд №16»; від 06.11.2014 №2, №3, №4, від 15.11.2017 №2, №3, №4, виданих ТзОВ «Сібпромбуд-1».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м. Одеса,65107. ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 07.06.2023.

Суддя Олег ГРЕСЬКО