Справа № 120/7193/22
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 червня 2023 р. Справа № 120/7193/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 про його мобілізацію неправомірними;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити його з військової служби на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як свідчить зміст поданої позивачем позовної заяви, предметом оскарження визначено дії відповідача, що призову позивача на військову службу при мобілізації. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що 25.02.2022 його було мобілізовано відповідачем до Збройних Сил України. Проте зазначає, що він сам виховує дитину до 18 років, та підтверджує вказаний факт свідоцтвом про народження дитини та судовим рішенням. Відтак просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити його з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою суду від 12.09.2022 позовну заяву було залишено без руху із наданням часу для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27.09.2022 у задоволення заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 27.09.2022 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено його. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Залучено Військову частину НОМЕР_2 до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії особової справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 31.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 14.12.2022 повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії особової справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14.02.2023 застосовано заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом. Тимчасово вилучено у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії особової справи ОСОБА_1 . Зупинено провадження в адміністративній справі № 120/7193/22 до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів або ж до часу надходження до суду вилучених доказів чи обґрунтованих пояснень щодо неможливості їх надання суду.

14.03.2023 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення про неможливість виконання ухвали суду щодо надання копії особової справи ОСОБА_1 , оскільки така знаходиться у Гайсинському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Ухвалою суду від 27.04.2023 поновлено провадження в справі. Витребувано у Гайсинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки належним чином завірені копії особової справи ОСОБА_1 .

12.05.2023 від Гайсинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшла заява про неможливість надання копії особової справи ОСОБА_1 . Зазначено, що особова справа військовозобов`язаного може бути у сьомому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 (смт. Оратів).

Ухвалою суду від 16.05.2023 витребувано у сьомого відділу Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (смт. Оратів) належним чином завірені копії особової справи військовосужбовця - солдата ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

01.06.2023 надійшли пояснення Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо надання особової справи ОСОБА_1 , в яких зазначає, що 25.02.2022 гр. ОСОБА_1 був призваний сьомим відділом Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 . Зазначає, що у зв`язку із призовом за мобілізацією особова справа на військовозобов`язаного не заводиться.

Ухвалою суду від 86.06.2023 у задоволенні клопотання позивача про залучення другого відповідача відмовлено.

Також слід зазначити, що у встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, третя особа також не скористалася правом на подачу пояснень за позовом.

Так, частина 4 статті 159 КАС України визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 6 стаття 162 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 29.07.2009, позивач є батьком ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_3 .

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 09.08.2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

На підставі наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.02.2022 №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» та указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 , постановлено, що з 26 лютого 2022 року справи та посаду кулеметника відділення снайперів взводу снайперів військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою, що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 та наказом № 47 від 26.02.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.08.2022 №73-РС солдата ОСОБА_1 призначено на посаду гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.08.2022 №216 ОСОБА_1 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 та направлено до нового місця служби.

Вважаючи дії відповідача щодо його призову на військову службу під час мобілізації протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, який визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч. 7 вказаної статті).

За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно пункту цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно частини 4 статті 3 Закону № 3543-ХІІ зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з частини 5 статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Згідно пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Отже, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, гр. ОСОБА_1 був призваний сьомим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу під час мобілізації 25.02.2022 та направлений для проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Отже, дії щодо привозу позивача до військової служби були вчинені сьомим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не військовою частиною НОМЕР_1 , як помилково зазначає позивач.

Поряд із цим, позивачем жодних вимог до сьомого відділу Вінницького РТЦК та СП не визначає.

Отже, позовні вимоги в частині визнання дій Військової частини НОМЕР_1 щодо мобілізації ОСОБА_1 протиправними не підлягають задоволенню, адже дії суб`єкта владних повноважень можуть бути самостійним предметом судового оскарження у випадку, коли самі дії мають правові наслідки і порушують права позивача.

В даному спорі, відповідачем жодних дії щодо мобілізації позивача здійснено не було.

Крім того, суд зазначає, що визнання протиправними дії щодо призову позивача на військову службу не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки визнання протиправними дій в даному випадку не може привести до відновлення порушеного права.

Рішення про мобілізацію та сам призов є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача, направлення його для проходження військової служби та видачі наказу №47 від 26.02.2022.

Після видання наказу про зарахування позивача до списків особового складу частини, виникли нові правовідносини щодо проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Аналізом наведеної норми свідчить, що законодавцем чітко вказана підстава при якій військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, при умові самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

Дана норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив окрім вказаних в нормі закону.

Як вже зазначалося судом вище, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок позивачу покладені на сьомий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач був не згідний із мобілізацією та звертався із відповідною заявою до сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення його від призову на військову службу під час мобілізації згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» станом на дату видачу наказу №47 від 26.02.2022, яким позивача направлено для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації та зараховано до списків військової частини.

Крім того позивач не зазначає, що така подія взагалі мала місце. В свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначив, що ОСОБА_1 був призваний сьомим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу під час мобілізації 25.02.2022 та направлений для проходження служби до Військової частини НОМЕР_1 .

Слід також зазначити, що на підтвердження самостійного виховання дитини позивач надає рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 09.08.2012 про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 29.07.2009, а також рішення виконавчого комітету Оратівської селищної ради №328, яке датоване 24.11.2022 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 по місцю проживання батька ОСОБА_1 .

Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження самостійного виховання дитини, суд зазначає, що з них неможливо встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 дитини.

Суд наголошує, що позивач, як батько відповідно до Сімейного кодексу України виконує обов`язок по утриманню своєї дитини, але факт самостійного виховання не підтверджений жодним із наданих доказів.

Суд зауважує, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не підтверджує здійснення ним самостійного виховання та утримання, а лише підтверджує дотримання ним цих обов`язків відповідно до закону.

Більше того, суд зазначає, що рішення про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 по місцю проживання батька ОСОБА_1 №328 винесене Оратівською селищною радою 24.11.2022. Тобто на момент призову ОСОБА_1 на військову службу у воєнний час у зв`язку із загальною мобілізацією 25.02.2022, такого рішення не існувало.

Крім того, позивачем не пред`явлено до суду жодних документів, які б підтвердили відсутність у ОСОБА_4 бажання брати участь у вихованні своєї дитини та можливості виконувати обов`язки стосовно його виховання та утримання, або доказів звернення позивача стосовно цього питання у відповідні органи або підтвердження позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач не мав права на відстрочку від призову під час мобілізації.

Окрім того, слід зазначити, що суд не може зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби, адже наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.08.2022 №216 ОСОБА_1 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 та направлено до нового місця служби. Відтак, Військова частина НОМЕР_1 не має жодних повноважень щодо звільнення позивача з військової служби.

Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених вимог, суд дійшов висновку про відустність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до статті 139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Третя особа: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 )

Суддя Мультян Марина Бондівна