Справа № 140/1167/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1167/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, пенсійний орган, відповідач 1) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії позивачу та невиплати підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи до пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 20 січня 1955 року по 25 травня 1958 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, внесеними Законом України № 2325-VІІІ від 13 березня 2018 року;

зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області здійснити позивачу перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 05 травня 2018 року з урахуванням виплачених сум; здійснити позивачу перерахунок стажу роботи пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 22 січня 1955 року по 25 травня 1958 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із змінами, внесеними Законом України № 2325-VІІІ від 13 березня 2018 року з 05 травня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Батько позивача, як член сім`ї (син) учасника ОУН був висланий на спецпоселення в Кемеровську область з конфіскацією майна, де і народилася позивач. Із спецпоселення батько позивача був звільнений 25 травня 1958 року на основі наказу МВС СРСР від 01 квітня 1958 року № 0126 без права проживання на території Волинської області.

ОСОБА_1 вказує, що на її батька поширюється дія Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», на підставі якого його було реабілітовано. Також позивач має право на пільги та компенсації, встановлені цим Законом.

Зазначає, що звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про перерахунок її пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії, як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком з огляду на те, що відповідно до наданих до заяви документів не підтверджено факт переселення, а тому права на підвищення пенсії немає.

Також посилається на те, що Законом № 962-ХІІ передбачено зарахування стажу перебування в засланні особам, які були виселені на спецпоселення і в подальшому реабілітовані в потрійному розмірі. Тому вважає, що має право на зарахування часу заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій, чого відповідачем не здійснено.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 19).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ГУ ПФУ в Запорізькій області, пенсійний орган, відповідач 2) (арк. спр. 32 - 33).

У відзиві на позовну заяву №0300-0902-7/6962 від 16 лютого 2023 року представник ГУ ПФУ у Волинській області не визнав адміністративного позову, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654 передбачено репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, з 01 вересня 2008 року проводити підвищення в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Позивач 04 жовтня 2022 року звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про встановлення надбавки як реабілітованій особі. Враховуючи, що ОСОБА_1 є дитиною репресованої особи, яка народилася у 1955 році під час перебування батька на засланні, не була примусово переселена, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує, що ознакою здійснення репресій є факт обвинувачення або призначення покарання особі до 24 серпня 1991 року. ОСОБА_1 у період перебування на спецпоселенні була неповнолітньою особою та не набула трудового стажу, а тому підстав для зарахування стажу в потрійному розмірі немає.

Крім того, позивач не зверталася до органів Фонду із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням до стажу у потрійному розмірі часу перебування у засланні, рішення про відмову в перерахунку пенсії пенсійним органом не приймалося (арк. спр. 21 - 25).

У відзиві на позовну заяву, поданого до суду через систему «Електронний суд» 25 квітня 20232 року представник ГУ ПФУ в Запорізькій області просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що дії пенсійного органу є правомірними та такими що відповідають вимогам чинного законодавства, так як позивач не має права на підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки вона не була примусово переселена.

Щодо вимоги здійснити перерахунок з урахуванням у потрійному розмірі часу перебування у засланні зазначає, що позивач 04 жовтня 2022 року звернулася з заявою про перерахунок пенсії «зміна надбавки». Тому при прийнятті ГУ ПФУ в Запорізькій області рішення від 15 листопада 2022 року № 450 вказана вимога не розглядалась, рішення про відмову в перерахунку пенсії управлінням з цієї підстави не приймалось, відтак вказана вимога є передчасною (арк. спр. 38 - 41).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, яку обчислено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон 1058-IV), що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 07 березня 2010 року та перерахунком пенсії від 04 жовтня 2022 року по пенсійній справі ОСОБА_1 (арк. спр. 10, 15).

Позивач є громадянкою України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Прокоп`євськ Кемеровської області (РФ) що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Волинським РВ УДМС України у Волинській області (арк. спр. 8).

Як установлено Висновком Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою від репресій особи, ОСОБА_1 народилася в Кемеровській області, батько - ОСОБА_2 (арк. спр. 14).

Відповідно до архівної довідки, виданої Управлінням МВС України у Волинській області, ОСОБА_2 на основі постанови Особливої наради при МДБ СРСР від 27 березня 1948 року, як член сім`ї (син) учасника ОУН, був висланий на спецпоселення в Кемеровську область, з конфіскацією майна та звільнений із спец поселення 25 травня 1958 року на основі наказу МВС СРСР від 01 квітня 1958 року № 0126, без права проживання на території Волинської області.

На підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17 квітня 1991 року ОСОБА_2 по справі про адміністративне виселення в Кемеровську область і подальше перебування там на спецпоселенні, як жертва політичних репресій реабілітований (арк. спр. 13).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 визнана потерпілою від репресій (арк. спр. 12).

Управлінням Соціального захисту населення Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 12 серпня 2022 року позивачу видано посвідчення, згідно з яким вона має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (арк. спр. 10).

Як убачається з перерахунку пенсії від 04 жовтня 2022 року по пенсійній справі ОСОБА_1 , їй встановлено надбавку до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 654 в розмірі 54,40 грн. на підставі рішення пенсійного органу про перерахунок пенсії від 07 жовтня 2022 року № 61 з 01 жовтня 2022 року (арк. спр. 15).

ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року звернулася до пенсійного органу за місцем свого проживання із заявою про зміну надбавки до пенсії (арк. спр. 26).

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області № 450 від 15 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в проведенні заявленого перерахунку у зв`язку з відсутністю законних підстав.

У цьому рішенні пенсійний орган посилався на постанову Кабінету Міністрів № 654 від 16 липня 2008 року щодо розміру підвищення до пенсії та зазначив, що згідно наданих документів, заявниця не була примусово переселена, а народилась 1955 року, коли її батько знаходився на засланні, тому встановлення підвищення до пенсії як члену сім`ї, якого було примусово переселено чи репресовано, підстав немає (арк. спр. 27).

На виконання рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 450 від 15 листопада 2022 року здійснено перерахунок пенсії позивача, в результаті якого скасовано доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 654 та не встановлено доплату відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 28).

Позивач, уважаючи, що має право на підвищення до пенсії в розмірі на 50 процентів мінімальної пенсії за віком та зарахування їй часу перебування в засланні в потрійному розмірі при проведенні перерахунку стажу роботи звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13 березня 2018 року визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13 березня 2018 року (далі - Закон №2325-VIII) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінено назву закону на: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-XII, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-XII.

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено «поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей».

Згідно з пунктом 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно з пункту "г" частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» крім надбавок, передбачених пунктами "в"-"д" частини першої статті 21 зазначеного Закону. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16 липня 2008 року визначено, що з 01 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону №1058-IV, згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10 жовтня 2018 року у справі №446/1549/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі №446/1515/16-а, від 06 лютого 2019 року у справі №446/1848/16-а яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом під час вирішення даного спору.

Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 та пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Висновку Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою від репресій особи та архівної довідки Управління МВС у Волинській області, позивач є членом сім`ї репресованої особи, яка визнана реабілітованою, а відповідно до виданого Управлінням Соціального захисту населення Виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 12 серпня 2022 року посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Позивач є особою, яка народилася та знаходилася на спецпоселенні разом із репресованим по політичним мотивам батьком.

За таких обставин та з огляду на наведені вище норми, суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність відмови, яка викладена у рішенні ГУ ПФУ у Запорізькій області № 450 від 15 листопада 2022 року у призначенні та виплаті позивачу підвищення пенсії згідно пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 1-1 Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» визначено, що репресованою особою - є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

З огляду на наведені норми та враховуючи те, що позивач з часу свого народження перебував у засланні разом зі своїм батьком як член сім`ї на спецпоселенні, то позивач є дитиною репресованої особи в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII.

Тому, позивачу пенсія має бути підвищена на 25, а не на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, тобто як члену сім`ї, якого було примусово переселено.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Запорізькій області щодо не проведення позивачу підвищення пенсії на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зобов`язанням ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем проживання позивача) здійснити перерахунок та виплату пенсії з підвищенням на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Стосовно дати, з якої позивачу має бути проведено перерахунок та виплату пенсії, то варто зазначити наступне.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та приписів Порядку №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.

Згідно із частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Аналогічна норма міститься і в частині першій статті 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом встановлено, що за перерахунком пенсії позивач звернулася до відповідача 04 жовтня 2022 року, а тому перерахунок пенсії позивачу слід проводити з 01 жовтня 2022 року, а не з 05 травня 2018 року.

Щодо позовних вимог в частині здійснення перерахунку стажу роботи позивача, зарахувавши їй в потрійному розмірі час перебування в засланні, суд зазначає наступне.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 2.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2 - 4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

За приписами пунктів 4.1, 4.7, 4.8 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Із нормативних актів, які зазначені вище вбачається, що за наявності підстав для призначення (перерахунку) пенсії особа звертається до уповноваженого органу із заявою встановленої форми та відповідно подає документи, що підтверджують ту чи іншу обставину.

Звертаючись до пенсійного органу 04 жовтня 2022 року із заявою про зміну надбавки до пенсії, будь-яких інших вимог в тому числі щодо зарахування у потрійному розмірі до стажу роботи періоду перебування позивача у засланні ним в даній заяві не ставилося.

Подана заява була розглянута пенсійним органом в межах заявлених у заяві вимог, за результатами якої ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення № 450 від 15 листопада 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що підставою для звернення до адміністративного суду є наявність у позивача порушених прав, свобод або інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень. В такому випадку порушені права підлягають захисту судом у спосіб, що дозволить відновити таке порушене право.

Позивач у своїй заяві до пенсійного органу, не порушувала питання про зарахування до страхового стажу періоду перебування її у засланні у відповідному кратному розмірі, а її заява стосувалася лише зміни надбавки до пенсії.

В даному випадку, позивач звернулася до суду за захистом прав, які жодним чином відповідачем не порушені, оскільки питання про зарахування даного стажу у кратному розмірі перед пенсійним органом у встановлений законодавством спосіб нею не ініціювалося, і воно суб`єктом владних повноважень не вирішувалося.

Пенсійний фонд є тим органом, до повноважень якого входить вирішення питань щодо наявності чи відсутності в особи права на зарахування того чи іншого періоду роботи до страхового (пільгового) стажу. Така перевірка проводиться в межах поданих заяв про призначення чи перерахунок пенсії.

Оскільки, позивачем не було подано заяви відповідно до Порядку № 22-1 про зарахування періоду її заслання в потрійному розмірі до страхового стажу та відповідачем не приймалося будь-яких рішень з цього питання, то і відсутні підстави для визнання протиправною відмови відповідача щодо не зарахування вказаного періоду до страхового стажу з метою перерахунку пенсії, та відповідно в зобов`язанні вчинити відповідні дії в частині зарахування цього періоду до страхового стажу.

Суд зазначає, що для того, щоб зобов`язати відповідача вчинити певні дії, слід констатувати перед цим наявність в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Позивач не зверталася до відповідача із відповідними вимогами і будь-яких рішень з цього приводу ним не приймалося, а відтак, на даний час будь-яких спірних правовідносин, які підлягають захисту судом, між сторонами не існує в частині зарахування в кратному розмірі до страхового стажу періоду перебування позивача у засланні.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню у спосіб визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не проведення ОСОБА_1 підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01 жовтня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов підлягає до задоволення частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області (яким винесено рішення про відмову у встановленні надбавки до пенсії) необхідно стягнути судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок), який сплачений відповідно до чеку (платіж № ) від 26 січня 2023 року (арк. спр. 7) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 18).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення ОСОБА_1 підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01 жовтня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович