Справа № 120/3851/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 р. Справа № 120/3851/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Бема Ю.Ю., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території (колишньої) Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області;

- зобов`язання відповідача розглянути та прийняти відповідне рішення щодо клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території (колишньої) Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.02.2022 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, за рахунок земель запасу (16.00 земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), згідно з наявною публічною офіційною інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Однак на момент подання адміністративного позову зазначене клопотання відповідачем не розглянуто. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, а тому за захистом своїх прав звертається до суду.

Ухвалою суду від 12.04.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.05.2023 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що 11.02.2022 до Турбівської селищної ради надійшло клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га.

18.02.2022 відбулася сесія ради, але клопотання позивача не вносилося на її розгляд, оскільки відповідно до вимог Регламенту Турбівської селищної ради проект порядку денного сесії формується не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня проведення сесії.

Відповідач вказує на те, що з 24.02.2022 на всій території України запроваджено воєнний стан, який діє до цього часу. У зв`язку з цим робота окремих державних реєстрів, в тому числі Державного земельного кадастру, була призупинена. Крім того, 23.03.2022 прийнято Закон України № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07.04.2022 та забороняє безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також розроблення відповідної документації.

Відповідач наголошує на тому, що відповідна заборона продовжує діяти, а тому Турбівська селищна рада позбавлена можливості розглянути клопотання позивача.

Відтак відповідача вважає, що він не допустив протиправної бездіяльності, про яку стверджує позивач, та діє в межах норм чинного законодавства з урахуванням запровадженого у державі воєнного стану.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 подав до Турбівської селищної ради клопотання від 11.02.2022 про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території колишньої Вахнівської сільської ради, за рахунок земель запасу.

До клопотання позивач додав викопіювання з Публічної кадастрової карти України із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки, а також копії свого паспорту та РНОКПП.

Вказане клопотання прийняте відповідачем та зареєстроване 11.02.2022 за вх. № 08-17/289-з.

Оскільки у передбачений законом строк і станом на дату пред`явлення адміністративного позову відповідач клопотання позивача не розглянув та за результатами його розгляду не прийняв рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу (за наявності підстав для цього), позивач вважає, що Турбівська селищна рада порушує вимоги частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України та допускає протиправну бездіяльність, що змушує позивача за захистом своїх прав звертатися до суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус Турбівської селищної ради визначається Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР).

Стаття 26 Закону № 280/97-ВР передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що закон встановлює конкретний (місячний) строк для розгляду органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язує відповідний орган місцевого самоврядування прийняти за наслідками розгляду такого клопотання одне з двох рішень: про надання дозволу на розроблення документації або про відмову у його наданні.

При цьому суд зауважує, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану дія положень ч. 7 ст. 118 ЗК України призупинена не була, так само як і не було змінено порядку та строку розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 ще 11.02.2022 звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, за рахунок земель запасу (16.00 земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), додавши до клопотання необхідні для розгляду цього питання документи.

Вказане клопотання отримане Турбівською селищною радою 11.02.2022, що відповідач визнає.

Проте станом на дату звернення до суду жодного передбаченого законом рішення за результатами розгляду клопотання позивача радою не прийнято.

Отже, у спірних правовідносин наявна протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Відтак для правильного вирішення цієї справи суду перш за все необхідно надати правову оцінку поведінці відповідача при розгляді ініційованого позивачем земельного питання і визначитися щодо того, чи можна вважати таку поведінку "протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень".

Так, в теорії права протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнається зовнішня форма пасивної поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до ч. 15 ст. 46 Закону № 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Таким чином, підготовка та розгляд питань, вирішення яких належить до повноважень ради, виносяться на пленарні засідання ради і регулюється, окрім Закону № 280/97-ВР, ще й Регламентом ради. Це стосується і клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки окремої процедури розгляду таких питань чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст. 1 Регламенту Турбівської селищної ради, затвердженого рішенням ради від 06.10.2021 № 8/18-760 (далі Регламент), діяльність ради здійснюється відповідно до Конституції України, Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", іншими законами, а також цим Регламентом.

Згідно із ст. 7 Регламенту Рада проводить свою роботу сесійно. Сесії бувають: перша, чергові і позачергові. Сесії селищної ради складаються з пленарних засідань і засідань.

Відповідно до ст. 9 Регламенту чергові сесії ради скликається селищним головою в міру необхідності, але не рідше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок не рідше, ніж один раз на місяць.

За змістом положень ст. 30 Регламенту Рада в межах своїх повноважень приймає нормативнi та iншi акти у формi рiшень. Рiшення селищної ради приймаються на пленарному засiданнi пiсля їх обговорення бiльшiстю депутатiв вiд загального складу ради, окрiм випадкiв, передбачених цим Регламентом.

Отже, наведеними вище нормами Регламенту та Закону № 280/97-ВР чітко визначено порядок розгляду клопотань громадян про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою з метою відведення земельної ділянки у власність, строк розгляду такого клопотання та рішення, які можуть прийматися радою за результатами його розгляду.

Втім, у матеріалах справи відсутнє рішення Турбівської селищної ради стосовно розгляду клопотання позивача про надання йому дозволу на виготовлення проєкту землеустрою чи про відмову у наданні такого дозволу.

Водночас відсутність рішення відповідача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою чи про відмову у його наданні свідчить про те, що клопотання позивача не було розглянуте відповідно до норм статті 118 ЗК України.

Отже, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду клопотання позивача та прийняття відповідного рішення у строк та в спосіб, визначені законом.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на режим воєнного стану, як на об`єктивну причину, яка дозволяє не здійснювати розгляду клопотання позивача.

Суд повторює, що після введення в Україні воєнного стану зміни до ч. 7 ст. 118 ЗК України не вносилися, а дія положень Кодексу, якими визначається порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, в тому числі надання громадянам дозволу на розроблення документації із землеустрою, не призупинялася.

Щодо Закону України від 24.03.2022 № 2145-XI, то він має на меті врегулювати земельні правовідносини в умовах дії воєнного стану та встановлює певні особливості, дотримання яких є обов`язковим.

Зокрема, вказаним Законом розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктами 27 і 28 та, серед іншого, передбачено, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5 пункт 27 розділу X ЗК України).

Отже, з дня набрання чинності Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI, тобто з 07.04.2022, діє установлена законом заборона у тому числі на надання органами місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою з метою безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок комунальної власності.

При цьому суд вважає, що вказана заборона є самостійною правовою підставою для прийняття суб`єктом, уповноваженим на розгляд відповідних клопотань, рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в період дії воєнного стану, безвідносно до підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, які розраховані на застосування у мирний час.

В іншому разі, якщо виходити з тієї позиції, що відмова може надаватися виключно з підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, то це буде прямо суперечити заборонним нормам того ж самого нормативно-правового акту, а саме підпункту 5 пункт 27 розділу X ЗК України, які мають імперативний характер і містять юридичний обов`язок компетентних органів влади та їх посадових осіб утриматися від вчинення певних дій (прийняття рішень), а якщо точніше встановлюють пряму заборону на їх вчинення (прийняття) з відповідними юридичними наслідками за їх недотримання.

Відтак, на думку суду, відповідач помилково вважає, що встановлена у Перехідних положеннях Земельного кодексу України заборона на розпорядження землями державної або комунальної власності дозволяє селищній раді всупереч приписам ч. 7 ст. 118 ЗК України не розглядати клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідні положення і заборона підлягають обов`язковому врахуванню, але при розгляді відповідного клопотання.

З наведених мотивів суд визнає підставними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання позивача від 11.02.2022 (вх. № 08-17/289-з) про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою з метою відведення у власність комунальної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Оцінюючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача про надання такого дозволу, суд зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

За наслідками аналізу вказаних положень суд зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість у спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою у встановленому законом порядку та прийняти одне з двох рішень: про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу за наявності законних для цього підстав.

При цьому суд звертає увагу на те, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, надає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову у його наданні лише у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити також позовні вимоги зобов`язального характеру та покласти на відповідача обов`язок розглянути клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому судовому рішенні.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд та вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши основні доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 від 11 лютого 2022 року (вх. № 08-17/289-з) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території (колишньої) Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Турбівську селищну раду Вінницького району Вінницької області з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11 лютого 2022 року (вх. № 08-17/289-з) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території (колишньої) Вахнівської сільської ради, в адміністративно-територіальних межах Турбівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Бем Юрій Юрійович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Миру, буд. 42, смт. Турбів, Вінницький район, Вінницька область, 22513).

Повне судове рішення складено 08.06.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович