Справа № 520/6179/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 р. Справа № 520/6179/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, по справі № 520/6179/22

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18.10.2019 року, яким громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 (лат. BADALOV ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий 03.11.2016 року, РІІОКПП НОМЕР_4 , заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки;

- зобов`язати Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , письмово повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 (лат. BADALOV ЕМІL АМIN), РНОКПП НОМЕР_4 , від 18.10.2019 року, з обов`язковим зазначенням інформації відповідно до вимог підпункту «а» пункту 3.2 розділу III Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), документований національним паспортом № НОМЕР_3 , виданим 03.11.2026, строком дії до 02.11.2026, протягом 2019-2022 років приїздив на територію України, про що свідчать проставлені в ньому відмітки про перетин кордону.

17.08.2021 гр. Ізраїлю ОСОБА_1 отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_6 орган видачі 6301. Термін дії посвідки становить 10 років і спливає 16.08.2031.

18.04.2022 гр. Ізраїлю ОСОБА_1 виїхав за межі території України.

20.06.2022 гр. Ізраїлю ОСОБА_1 на контрольно-пропускному пункті «Лужанка» відмовлено у перетинанні Державного кордону на в`їзд через заборону в`їзду в Україну, ініціатор ДПСУ 4 Харківський прикордонний загін.

В той же день, 20.06.2022, проставлено штамп у паспорті позивача про заборону в`їзду в Україну строком на три роки, термін дії до 10.10.2022.

18.07.2022 уповноваженим представником позивача адвокатом Піліпенко Д. О. направлені адвокатські запити до Харківського прикордонного загону ДПС України та Адміністрації Державної прикордонної служби України з метою ознайомлення із рішенням про заборону в`їзду, обставин та підстав його прийняття.

Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-21689/0/6-22-Вих від 22.07.2022 повідомлено представника позивача про відсутність інформації щодо правових підстав прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу, а також про відсутність будь-яких копій відповідних документів та матеріалів фіксації.

В той же час, з відповіді НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 21/874-22 вих. від 23.07.2022 встановлено, що 18.10.2019 на підставі ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункту «ґ» п. 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, за невиконання рішення посадової особи підрозділу охорони державного кордону про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянину ОСОБА_1 було заборонено в`їзд на територію України строком на 3 (три) роки. Втім надати примірник рішення від 18.10.2019 неможливо, оскільки матеріали про заборону в`їзду на територію України знищені встановленим порядком з метою нерозголошення персональних даних осіб, відносно яких такі рішення приймалися, через початок збройної агресії російської федерації на територію України.

Як вбачається зі штампу в національному паспортному документі позивача № НОМЕР_3 , виданому 03.11.2026, 20.06.2022 в ньому проставлено відмітку про наявність рішення про заборону в`їзду на територію України терміном дії до 10 жовтня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 роки існували належні підстави для такої заборони, встановлені законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну визначено в Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Відповідно до п.п. 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Як зазначено в ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 вказаної статті в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Підпунктом «ґ» п. 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 за № 946, передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Частиною 2 ст. 203 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, а саме: недодержання іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або проживання на території України за недійсними документами чи документами, строк дії яких закінчився, або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, у вигляді попередження або накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

З 09 лютого 2011 року набула чинності Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Ізраїлю про відмову від візових вимог при взаємних поїздках громадян України і громадян Ізраїлю від 21.07.2010 р, статтею 1 якої визначено:

1. Громадяни держави однієї Сторони, які користуються дійсними паспортами громадянина або службовими паспортами, що дають право на перетинання кордону (далі - паспорти), можуть в`їжджати на територію держави іншої Сторони, проїжджати через неї або перебувати на ній без отримання візи протягом дев`яноста (90) днів за строк, що становить сто вісімдесят (180) днів.

2. Громадяни держави однієї Сторони, які мають намір перебувати на території держави іншої Сторони протягом строку, що перевищує дев`яносто (90) днів, або влаштуватися на роботу чи зайнятися комерційною діяльністю на її території, повинні отримати візу відповідно до законодавства держави перебування.

Отже, громадяни Ізраїлю користуються правом безвізового в`їзду в Україну, з дозволеним строком перебування до 90 діб протягом 180 діб. Влаштування на роботу чи зайняття комерційною діяльністю потребують отримання відповідної візи.

Згідно національного паспорту позивача, він перебував на території України з 19.06.2019 по 22.09.2019, тобто більше 90 діб.

Вказані обставини свідчать про порушення позивачем строку перебування в Україні без отримання візи, що є порушенням іноземцем правил перебування в Україні, а саме: порушенням встановленого терміну перебування в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою прийняття спірного рішення є невиконання рішення посадової особи підрозділу охорони державного кордону про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП, а нормативним обґрунтуванням є ч 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт «ґ» пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, посилання в позові та в апеляційній скарзі представника позивача на підпункт «г» п. 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946 є перекручуванням обставин за схожості написання літер г та ґ, тому не може бути належним обґрунтуванням позову та апеляційної скарги.

На виконання обов`язку офіційного встановлення обставин у справі судом першої інстанції були витребувані докази у зв`язку зі встановленням наявності інформації стосовно позивача у Реєстрі боржників.

З наданих суду копій матеріалів виконавчих проваджень Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області № АСВП 60514307 (відкрите 06.11.2019), та Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № АСВП 69651384 (відкрите 18.08.2022), судом встановлено, що у вказаних виконавчих провадженнях на виконанні перебували постанови про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. При цьому станом на момент прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну постанова № ЕАВ 1436892, видана 19.08.2019 ДПП УПП в Харківській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в розмірі 850,00 грн не була сплачена позивачем, виконавче провадження щодо цієї постанови № 60514307 відкрито 06.11.2019, цього ж числа державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору, 08.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, 08.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, доводи позову про відсутність у позивача будь-яких зобов`язань перед Україною, які виникли у зв`язку з тим, що під час перебування на території України позивачем не виконано рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, а саме постанови № ЕАВ 1436892, виданої 19.08.2019 ДПП УПП в Харківській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в розмірі 850,00 грн, станом на день прийняття спірного рішення, спростовані в ході судового розгляду.

При цьому у листі відповідача від 22.07.2022 року дійсно зазначено, що підставою прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України було невиконання позивачем рішення посадової особи підрозділу охорони державного кордону про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП, однак колегія суддів зазначає, що вказане рішення та матеріали, що були підставою для його прийняття, були знищені, в зв`язку з чим неможливо достовірно встановити у зв`язку з невиконанням якого рішення про накладення адміністративного стягнення була прийнята вказана постанова.

В той же час матеріалами справи підтверджено, що на час прийняття спірного рішення позивачем не було виконано рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, а саме постанови № ЕАВ 1436892, виданої 19.08.2019 ДПП УПП в Харківській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штрафу в розмірі 850,00 грн

При цьому підставою прийняття рішення були приписи ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також п.п. «ґ» п. 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946, яким передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Підставами відсутності копії спірного рішення та документів, взятих до уваги при його прийнятті, в органах державної прикордонної служби є застосування заходів охорони персональних даних в умовах збройної агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану є об`єктивними, такими, що пов`язані з дією надзвичайних обставин.

Відтак, колегія суддів зазначає, що знищення справи позивача було викликане об`єктивними обставинами у зв`язку з реальною загрозою захоплення документів та справ, а також неможливістю забезпечення їх вивезення в безпечні місця у зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації на території України.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність інформації про позивача у Єдиному реєстрі боржників щодо наявності виконавчих проваджень по стягненню з позивача штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП, колегія суддів зазначає, що відсутність таких даних на момент розгляду справи судом першої інстанції не свідчить, про відсутність таких обставин станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про заборону позивачу в`їзду на території України, зокрема, у зв`язку з можливістю виключення такої інформації з Реєстру в порядку п. 6 розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність зареєстрованого в АСВП виконавчого провадження по стягненню з позивача штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП не є належним, достатнім та беззаперечним в розумінні ст.ст. 73 76 КАС України доказом відсутності факту невиконання рішення посадової особи підрозділу охорони державного кордону про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 203 КУпАП, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про заборону позивачу в`їзду на території України.

Доводи апеляційної скарги щодо невитребування судом з власної ініціативи від відповідача інформації щодо накладеного відносно позивача адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 203 КУпАП колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що всі матеріали стосовно оскаржуваного рішення були знищенні встановленим порядком з метою нерозголошення персональних даних осіб, відносно яких такі рішення приймалися, через початок збройної агресії російської федерації на територію України. Підстав сумніватися у правдивості даної інформації у суду немає. Відтак, доводи апелянта в частині не впливають на рішення суду по суті позовних вимог.

Беручи до уваги предмет позову у даній справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що отримання позивачем посвідки на постійне місце проживання на території України не свідчить про відсутність факту невиконання позивачем рішень уповноваженого органу та рішення про заборону в`їзду на територію України, а вказані доводи позивача є належними у спірних правовідносинах, оскільки порядок вчинення дій органу державної міграційної служби при наданні позивачу у 2021 році посвідки на постійне проживання в Україні не впливає на підтвердження або спростування підстав прийняття рішення органом державної прикордонної служби про заборону в`їзду в жовтні 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 по справі № 520/6179/22 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 по справі № 520/6179/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко