Справа № 2-а-32/08
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 р.Справа № 2-а-32/08
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Щепіхіна В.В., м. Харків, повний текст складено 25.10.22 року по справі № 2-а-32/08

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил , Генерального штабу Збройних Сил України

про скасування наказів, поновлення на роботі, зобов`язання надати відпустку, виплату грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за участю Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по адміністративній справі № 2-а-32/08 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (надалі ХНУПС), Генерального штабу Збройних сил України.

В обгрунтування заяви представник зазначає, що 28 жовтня 2021 року вже була розглянута заява ХНУПС про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та постановлено рішення, яким зобов`язано було державного виконавця розглянути по суті заяву університету щодо добровільного виконання виконачого документу та наявності підстав для закриття провадження. На виконання вказаної ухвали суду від 28.10.2021 та за наслідками розгляду заяви боржника державним виконавцем (лист за вих.№143567 від 17.12.2021) відмовлено ХНУПС в закритті виконавчого провадження. Заявник не згоден з прийнятим рішенням виконавця та вважає, що ним в повному обсязі ще в 2015 році виконана постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008, на підставі якої задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ХНУПС та зобов`язано змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з підпункту «В» ст.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками, мічманами Збройних Сил України (скорочення чисельності штату) на підпункт «Б» п.67 вищезазначеного Положення (за станом здоров`я) на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року та внести відповідні зміни до наказів Харківського університету Повітряних сил № 36 від 13.02.2006 року п.19 та № 232 від 03.10.2006 року та п.25 наказу Генерального штабу України № 16 від 07.02.2006 року стосовно звільнення ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, представником ХНУПС додано до заяви копії наказів, якими і до яких внесено зміни на виконання рішення суду від 08.02.2008, копія відповіді державного виконавця за результатами розгляду заяви та письмові пояснення. Просить суд зобов`язати Шевченківський відділ ДВС у м. Харкові зупинити провадження №6142794 від 04.03.2020 за виконавчим листом №2-а-32/08; визнати виконавчий лист в справі №2-а-32/08 від 08.02.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2022 року У задоволенні заяви Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції .подав апеляційну скаргу , вважає , що прийняте рішення не узгоджується із нормами (вимогами) спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють проходження публічної (військової) служби, та відповідно до яких не існує правових підстав для «перенесення» дати виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу університету. Університет діяв у чіткій відповідності до рішення суду та вимог законодавця . Власне бажання та бачення з боку ОСОБА_1 іншої дати звільнення та одержання перед звільненням відпустки не узгоджується ані з предметом його позову, ані з вимогами законодавства. Вказує . що рішення суду з боку університету було виконано добровільно та в повному обсязі. Здійснення (продовження) виконавчого провадження з боку ВДВС є фактично безнадійним, адже відсутні інші форми (способи) виконання рішення суду. Університет вважає, що встановлено достатньо правових підстав, щоб дійти до висновку, що суд неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доказам та прийняв рішення із порушеннями норм матеріального права. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладені в апеляційній скарзі, просить суд скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова , ухвалити нову, якою задовольнити заяву Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Харківський університет Повітряних Сил, Генеральний штаб Збройних Сил України змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з підпункту «В» ст.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками, мічманами Збройних Сил України /скорочення чисельності штату/ на підпункт «Б» п.67 вищевказаного Положення /за станом здоров`я/ на підставі висновку Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 та внести відповідні зміни до наказів Харківського університету Повітряних Сил №36 від 13.02.2006 п.19 та №232 від 03.10.2006 та п.25 наказу Генерального штабу України № 16 від 07.02.2006 стосовно звільнення ОСОБА_1 .

Вказана постанова суду набрала законної сили та 22.10.2019 видано виконавчий лист.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №61424794 здійснюється примусове виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова №2-а-32/08 про зобов`язання ХНУПС, Генерального штабу ЗСУ змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з підпункту «В» ст.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками, мічманами Збройних Сил України (скорочення чисельності штату) на підпункт «Б» п.67 вищезазначеного Положення (за станом здоров`я) на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року та внести відповідні зміни до наказів Харківського університету Повітряних сил: № 36 від 13.02.2006 року п.19 та № 232 від 03.10.2006 року та п.25 наказу Генерального штабу України № 16 від 07.02.2006 року стосовно звільнення ОСОБА_1 .

Під час виконання вищевказаного виконавчого листа боржником (ХНУПС) враховано, що у пункт 25 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.02.2006 №16 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт "В" (у зв`язку зі скороченням штатів) внесені зміни відповідно до Наказу №720 від 04.12.2015, а саме викладено: "У ЗАПАС ЗА ПУНКТОМ 67, ПІДПУНКТ "Б" (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу" на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.11.2012 (копія наказів №16 від 07.02.2006 та №720 від 04.12.2015 міститься в матеріалах справи).

На підставі вищевказаного наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №720 від 04.12.2015 начальником ХНУПС А. М. Алімпієвим внесені зміни (наказ №296 від 04.12.2015) в пункт 19 наказу начальника ХНУПС (зі стройової частини) від 13.02.2006 №36 та перший абзац пункту 19 викладено в редації: "19. Капітану ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні начальника університету, колишньому начальнику відділення засобів радіоелектронної боротьби навчальної лабораторії кафедри авіаційних систем радіоелектроннної боротьби та схемотехніки факультету наземного забезпечення бойових дій авіації університету, звільненому наказом начальника Генерального штабу- Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2006 №16 у запас за пунктом 67, підпункт "б" (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу, Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з 14 лютого 2006 року надати чергову відпустку за 2006 рік та з 30 березня 2006 року виключити зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Дзержинського РВК м. Харкова" (копії наказів №36 від 13.02.2006 та №296 від 04.12.2015 містяться в матеріалах справи).

Таким чином, боржник (ХНУПС) вважає, що ним та Генеральним штабом ЗСУ виконані задоволені на користь стягувача вимоги суду щодо змін підстав звільнення ОСОБА_1 шляхом внесення змін до п.25 наказу Генерального штабу ЗСУ № 16 від 07.02.2006 року (по особовому складу) та до п.19 наказу №36 від 13.02.2006 року начальника ХНУПС (по стройовій частині). Водночас, щодо виконання вимог суду про внесення до наказу № 232 від 03.10.2006 року змін стосовно підстав звільнення ОСОБА_1 , то боржник зазначає, що зміни ним не внесено через відсутність в тексті наказу № 232 взагалі посилань на причину (підставу) звільнення стягувача, внесення будь-яких інших змін рішенням суду не передбачено. ХНУПС вважає дії державного виконавця щодо продовження виконавчого провадження необґрунтованими та помилковими.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того , що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008 на час розгляду заяви не виконана в повному обсязі, обов`язок боржника перед стягувачем не припинився, добровільно рішення суду виконано боржником лише частково, що не призводить до повного відновлення порушених прав стягувача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведеного вище вбачається, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р., «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (ч.ч. 2, 4 ст.372 КАС України).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 1, 2 ст.374 КАС України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за судовим рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за судовим рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі судове рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Тобто, чинним законодавством чітко визначено перелік підстав, за наявності яких можливо визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Згідно частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом враховано, що відповідно до наказу ТВО начальника ХНУПС Ю.В. Стасєва від 03.10.2006 №232, після звернення стягувача до суду за захистом своїх прав, дату виключення зі списків особового складу університету капітана ОСОБА_1 , яка встановлена пунктом 19 наказу начальника університету (по стройовій частині) від 13.02.2006 року №36, згідно з вимогами абзацу 3 пункту 58 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (надалі Положення) змінено з 30.03.2006 року на 11 травня 2006 року, враховуючи час його перебування на лікуванні у військовій частині НОМЕР_1 .

Приписами абзацу 3 пункту 58 Положення (у редакції, чинній на час видання наказу) передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам), які захворіли під час чергової щорічної відпустки, відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів відпустки.

Отже, зі змісту наказу №232 та нормативних положень, на підставі яких він видавався, вбачається, що ХНУПС були враховані нові обставини, які фактично стали підставами зміни дати виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу університету, а саме перебування його на лікуванні.

Саме після завершення його лікування та прийняття висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 змінилася підстава його звільнення: з "у зв`язку зі скороченням штатів" на "за станом здоров`я", що було встановлено постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008.

Так, згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008, а саме відповідно до другого абзацу резолютивної частини : зобов`язано Харківський університет повітряних сил, Генеральний штаб Збройних Сил України змінити підстави звільнення ОСОБА_1 з підпункту «В» ст.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками, мічманами Збройних Сил України (скорочення чисельності штату) на підпункт «Б» п.67 вищевказаного Положення (за станом здоров`я) на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року та внести відповідні зміни до наказів Харківського університету Повітряних сил № 36 від 13.02.2006 року п.19 та № 232 від 03.10.2006 року та п.25 наказу Генерального штабу України № 16 від 07.02.2006 року стосовно звільнення ОСОБА_1 .

З досліджених судом матеріалів встановлено, що накази від №720 від 04.12.2015 року та №296 від 04.12.2015 стосувалися лише змін в частині виправлення нормативної підстави звільнення: з підпункту «В» ст.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (скорочення чисельності штату) на підпункт «Б» п.67 вищевказаного Положення (за станом здоров`я).

При цьому, боржником в наказах від №720 від 04.12.2015 року та №296 від 04.12.2015 не зазначено, що змінюється і підстава звільнення за станом здоров`я саме на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року, про що вказано в резолютивний частині постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2008 , а також закріплено в підпункті "Б" п. 67 Положення.

Так, відповідно до підпункту "Б" п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року N 1053/2001 (чинного на час виникнення спірних відносин), офіцери, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Отже, боржником не повністю внесені зміни в частині підстав звільнення ОСОБА_1 за станом здоров`я, а саме не зазначено звільнення на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року як вказано в резолютивній частині постанови суду від 08.02.2008.

В наказ №232 від 03.10.2006 боржником взагалі не внесені зміни щодо підстав звільнення ОСОБА_1 , що унеможливлює належне виконання рішення суду.

Відсутність первинно підстави звільнення у тексті даного наказу не припиняє обов`язку боржника щодо її зазначення як того вимагає рішення суду, в якому саме з цих причин не вказано конкретний пункт , куди необхідно внести зміни в наказ.

З метою захисту прав стягувача при вирішенні спору суд в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що ХНУП неправомірно виданий наказ від 03.10.2006 №232 про виключення позивача зі списків особового складу ХУПС з 11.05.2006 року за скороченням чисельності штату, чим порушено права ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку суду, боржником не доведено належними та допустимими доказами поважність причин невнесення або неможливість внесення змін до наказу №232 від 03.10.2006 в частині зазначення підстав звільнення ОСОБА_1 згідно з підпунктом «Б» п.67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу (за станом здоров`я) на підставі висновку Військово лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2006 року, що свідчить про неналежне виконання рішення суду в цій частині.

Водночас, відсутність такого зазначення в наказі №232 від 03.10.2006 ускладнює реалізацію виконання рішення в цілому, оскільки цим наказом також боржник змінив дату виключення зі списків особового складу університету капітана ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п.74 Положення днем звільнення осіб офіцерського складу, прапорщиків (мічманів) з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом по стройовій частині виключено зі списків особового складу. Отже, день звільнення та підстава звільнення військовослужбовця є дотичними та кореспондуються між собою.

Посилання боржника на незаконність продовження виконавчого провадження у зв`язку з вимогою виконавця змінити дату виключення ОСОБА_1 з особового складу в наказі №232 від 03.10.2006 суд відхиляє, оскільки як вбачається з листа державного виконавця (вих.№143567 від 17.12.2021) щодо розгляду звернення боржника з заявою про закриття виконавчого провадження, виконавець звертає увагу боржника на розбіжності, які містяться в наданих боржником відомостях у наказах щодо виконання рішення суду, з фактичними обставинами, які не узгоджуються між собою.

Так, в резолютивні частині рішення суду першої інстанції від 08.02.2008 відсутній висновок суду про зобов`язання відповідачів зазначити у змісті вищевказаних наказів зміну дати виключення позивача зі списків особового складу університету, проте, зважаючи на взаємопов`язаність та узгодженість дати та підстав звільнення військовослужбовця та той факт, що підстава звільнення ОСОБА_1 (за станом здоров`я) змінилася після видання наказу Головнокомандуючим Збройних сил України про звільнення за скороченням чисельності штатів, суд наголошує, що такі обставини не позбавляють боржника можливості самостійно здійснити належним чином зміни у накази та привести їх у відповідність до вимог законодавства і рішення суду першої інстанції з метою уникнення зайвого затягування виконання останнього.

Відповідно до абз.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року повне виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Так, рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.02.2008 року у встановленому законом порядку набрало законної сили, таке боржником не було виконано добровільно або обов`язок боржника був відсутній повністю чи частково, оскільки виконавчий лист було подано до примусового виконання та відповідно до постанови від 19.10.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження, яке на теперішній час знаходиться на виконанні.

Колегія суддів зазначає , що заявником не вказано підстав, передбачених ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заявник не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами наявність матеріально-правових або процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також судом не встановлено інших причин, які б давали суду правові підстави для визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законодавством підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2022 по справі № 2-а-32/08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.М. Мінаєва