Справа № 520/4304/23
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питань залишення позовної заяви без розгляду

30 травня 2023 р. Справа № 520/4304/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Шаркової А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Брижка О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду та заяву представника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про залишення позовної заяви без розгляду у справі №520/4304/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (пров. Інженерний, буд. 7, м. Харків, 61166, ) про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат, Мандрик Владислав Володимирович, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.02.2022 № 63-ос, яким припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера (оперуповноваженого) сектору інформаційно-аналітичного забезпечення відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оперативно-розшукової діяльності;

- зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України поновити старшого лейтенанта ОСОБА_1 на військовій службі на посаді офіцера (оперуповноваженого) сектору інформаційно-аналітичного забезпечення відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оперативно-розшукової діяльності.

Ухвалою суду від 02.03.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для надання заяви про поновлення строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду від 02.03.2023, представником позивача 07.03.2023 за вх.№01-26/18427/23 до канцелярії суду подано заяву про поновлення позивачу процесуального строку звернення до суду, вмотивовано тим, що у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про поновлення на роботі (публічній службі). Зокрема, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)». Представник позивача стверджує, що витяг з наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.02.2022 № 63-ос про припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , позивачка дізналася лише 14.02.2023р. після надходження відповіді відповідача засобами електронного зв`язку. Разом з тим, відповідачем не було надано жодних доказів належного доведення наказу до позивача, а тому позивач не знала та не могла знати як про прийняття оскаржуваного наказу, так і про правові наслідки його прийняття. Також, в даній заяві містяться посилання на постанову Верховного Суду від 29.09.2022 року по справі № 500/1912/22. Враховуючі викладене просив суд поновити позивачу пропущений строк звернення до суду.

Так, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання. Також, вказаною ухвалою суду попереджено позивача, що розгляд питання щодо пропуску звернення до суду буде вирішено в підготовчому судовому засіданні.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 28.03.2023 за вх.№01-26/24305/23 від представника відповідача надійшла заява (клопотання) про залишення позову без розгляду на підставі ч. 4 ст. 123 КАС України, оскільки на думку представника відповідача позивачем пропущений строк звернення до суду, який унормований ч. 5 статті 122 КАС України.

Окрім того, в обґрунтування вищевказаної заяви вказано, що представник позивачки обґрунтовуючи заяву про поновлення процесуального строку від 07.03.2023, надав суду як доказ виключно відповідь Східного регіонального управління від 14.02.2023 на адвокатський запит, до якого було надано витяг з оскаржуваного наказу. При цьому, представник позивачки не надав відомостей про більш ранню обізнаність ОСОБА_2 з фактом її звільнення з військової служби. Відповідач вважає, що ОСОБА_3 замовчує той факт, що вона від початку видання наказу про її звільнення була обізнана з його змістом, про що свідчить її відсутність на службі тривалий час в декілька місяців, відсутність скарг на неотримання щомісячного грошового забезпечення. Вказано, що документальним підтвердженням її обізнаності зі змістом наказу є її особисте звернення від 22.08.2022, в якому вона вимагала надати їй копію її рапорту на звільнення, а також звернення від 03.10.2022, в якому вона зазначила, що в оспорюваному наказі їй не вказали пільгову вислугу та їй не нараховувано компенсацію за дні невикористаної відпустки. На думку відповідача, у випадку, якби ОСОБА_3 не була обізнана із змістом наказу, їй не було би відомо про те, що в наказі невизначено пільгову вислугу. У зв`язку з її зверненням, в оскаржуваний наказ відповідачем були внесені зміни, в частині визначення пільгової вислуги та компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Витяг з наказу від 07.11.2022 № 439-ОС, яким внесені зміни в оскаржуваний наказ, направлено на електрону адресу, яку ОСОБА_3 зазначила у своєму зверненні (відповідь №12/4309-22-Вих від 08.11.2022 на лист з відміткою про направлення на електронну адресу). Крім того зазначено, що з 23.02.2022 ОСОБА_3 могла і повинна була знати про оскаржуваний наказ, оскільки: 1) З часу звільнення (23.02.2022) та до цього часу вона фактично перестала виконувати обов`язки військової служби; 2) Станом на час розгляду справи ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням не отримує грошове забезпечення; 3) ОСОБА_3 , мала можливість отримати оскаржуваний наказ без перешкод раніше. Відповідачем також визначено, що з моменту отримання Витягу з наказу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.11.2022 № 439-ОС, яким внесені зміни в оскаржуваний наказ, ОСОБА_3 була повторно ознайомлена із змістом оскаржуваного наказу.

Отже, на думку представника відповідача, позивач пропустив строки звернення за захистом порушеного права та позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, визнавши причини пропуску строку не поважними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023, зокрема, визнано обов`язковою явку позивача - ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень в судове засідання.

Так, у підготовче засідання призначене на 30.05.2023 о 11:00 год., позивач прибув, щодо заяви представника відповідача від 28.03.2023 про залишення позовної заяви без розгляду - заперечував зважаючи на зміст заявленої правової позиції.

Окрім того, в ході судового засідання позивачем повідомлено, що 25.02.2022 позивачу дзвонили з роботи та повідомили про звільнення, 26.02.2022 позивачу дзвонили з роботи та запитували з питання постановки на військовий облік у військкомат, 27.02.2022 позивачка дзвонила до відповідача (зазначити з ким розмовляла - відмовилась) їй було повідомлено про звільнення всіх жінок з дітьми. крім того 22.08.2022 та 03.10.2022 позивач зверталась до відповідача з запитами з питань негоди з нарахованими сумами у зв`язку зі звільненням.

У підготовче засідання призначене на 30.05.2023 о 11:00 год., представник відповідача прибув, заяву про залишення позову без розгляду на підставі ч.3 ст. 123 КАС України підтримав, просив суд задовольнити з підстав та мотивів викладених в ньому та як внаслідок справу №520/4304/23 залишити без розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву позивача від 07.03.2023 про поновлення процесуального строку звернення до суду та заяву представника відповідача від 28.03.2023 про залишення позовної заяви без розгляду, зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України (у редакції чинній на час звернення з позовом) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, при цьому стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Частини перша та друга ст.233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції: - працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1); - із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

При цьому, слід вказати, що ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачає загальний строк для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, а ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України загальний строк для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу та оскаржує в даному позові наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.02.2022 № 63-ос, яким припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера (оперуповноваженого) сектору інформаційно-аналітичного забезпечення відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оперативно-розшукової діяльності.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що військова служба відноситься до публічної служби.

Частина 5 статті 122 КАС України, передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи те, що наведена процесуальна норма є спеціальною нормою у відношенні до ст.233 Кодексу законів про працю України, суд вважає, що така (ч.5 ст.122 КАС України) повинна застосовуватись до спірних правовідносин.

Таким чином, для всіх спорів з приводу проходження та звільнення з публічної служби у тому числі виплати заробітної плати, грошового утримання, винагороди та іншого, встановлений місячний строк звернення до суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги стосуються поновлення старшого лейтенанта ОСОБА_1 на військовій службі на посаді офіцера (оперуповноваженого) сектору інформаційно-аналітичного забезпечення відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оперативно-розшукової діяльності та вірогідно стягнення як внаслідок відповідних сум в майбутньому.

З доданих до позовної заяви копій документів вбачається, що витягом з наказу начальника Східного регіонального управління державної прикордонної служби України від 23.02.2022 № 63-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) військовослужбовці - жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 2 частини п`ятої статті 26 ЗУ «про військовий обов`язок і військову службу» старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-022936), офіцера (оперуповноваженого) сектору інформаційно-аналітичного забезпечення відділу кримінального аналізу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління оперативно - розшукової діяльності.

Зі змісту відповіді Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.02.2023 на адвокатський запит вбачається, що військовослужбовцю, тобто позивачу було доведено 23.02.2022 про звільнення з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу.

Отже, про порушення своїх прав позивач знав або повинен був дізнатися ще з 23.02.2022.

Посилання представника позивача у заяві від 07.03.2023, що про витяг з наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.02.2022 № 63-ос про припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , позивачка дізналася лише 14.02.2023 р. після надходження відповіді відповідача засобами електронного зв`язку, судом не приймається до уваги, оскільки щонайменше отримання листа від відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що з 23.02.2022 ОСОБА_3 могла і повинна була знати про оскаржуваний наказ, оскільки щонайменше не отримувала грошове забезпечення та перестала виконувати обов`язки військової служби.

Представник позивача у заяві про поновлення позивачу строку звернення, не наводить будь-яких реальних фактичних обставин, в період з 23.02.2022 по 27.02.2023, які б позивачу особисто заважали звернутися до суду з позовною заявою про поновлення на посаду.

Щодо військової агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, та воєнного стану, то сам факт агресії та запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

В постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року в справі № 500/1912/22 було зазначено, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

В своєму клопотанні ані позивач ані представник останнього ніяким чином не обґрунтовує, як воєнний стан унеможливив йому вчасно звернутися до суду з позовом, враховуючи, що військовий стан на територій України діяв і на день звернення позивача до суду 27.02.2023, однак це ніяким чином не перешкодило зверненню з позовом.

Також, поважними причинами для висновку суду про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, а саме неможливість знаходження відповідного адвокату, який знаючи про порушення позивачем процесуального строку для захисту її порушених прав не може важитись вагомою підставою для такого поновлення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що представником позивача не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

З урахуванням положень ст.ст. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Судом було надано можливість позивачу зазначити усі причини пропуску ним строку звернення до суду та підстави для їх поновлення.

Інших підстав, ані ж ті, які досліджені вище, позивач не навів, а суд з матеріалів справи не вбачає.

Також необхідно зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому суд звертає увагу, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, тому суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський суд з прав людини у справі Пономарьов проти України зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

При цьому підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Проте, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б засвідчували факт наявності об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали звернення до суду у встановлений Законом строк.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, підстави пропуску цього строку, вказані позивачем у своїй заяві суд не визнає поважними, відтак позов підлягає залишенню без розгляду.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 183 КАС України передбачено постановлення за результатами підготовчого провадження ухвали про залишення позову без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду, в заяві не зазначені підстави пропуску звернення до суду, які можуть бути визнані судом поважними, беззаперечно встановлений факт обізнаності позивача та зважаючи на приписи ч. 3 ст. 123, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд залишає позов без розгляду.

Суд роз`яснює, що відповідно до частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Частиною 3 ст. 240 КАС України встановлено, що про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 180, 240, 243, 248, 250, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Заяву представника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 520/4304/23 від 28.03.2023 - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп - НОМЕР_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (пров. Інженерний, буд. 7, м. Харків, 61166, ) про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.06.2023.

Суддя Ю. О. Супрун