Справа № 480/619/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року Справа № 480/619/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/619/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах від 09 грудня 2022 року № 13.

2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 по досягненню 50 річного віку з 05 грудня 2022 року.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що досягнувши віку 50 років, маючи достатній (на переконання позивача) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах стаж роботи, вона - 05.12.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Сумській області для оформлення державної пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно з положеннями п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» шляхом надання заяви про призначення цього виду пенсії і додавши всі необхідні документи, у тому числі уточнюючі довідки про характер роботи та умови праці, видані ВАТ "АТ"Свема". Ці документи відповідачем були розглянуті. Однак, у призначені пільгової пенсії позивачці було відмовлено, про що ГУ ПФУ в Харківській області повідомило ОСОБА_1 письмово з посиланням на прийняте відповідачем рішення від 09.12.2022 №13, відповідно до якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку - 55 років та необхідного пільгового стажу - не менше 10 років. Серед іншого відповідач зазначив, що пільговий стаж позивачки складає 09 років 07 місяців 12 днів. ОСОБА_1 вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки рішенням Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а тому із досягненням пенсійного віку 50 років вона має право на призначення їй пенсії з 05.12.2022р. (з дня звернення до ГУ ПФУ в Сумській області) на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 27 січня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшли копії матеріалів пенсійної справи та відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову та зазначає, що 05.02.2022р. позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Згідно із наданими документами та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж ОСОБА_1 склав 33 роки 7 місяців 23 днів. Пільговий стаж за Списком №2 склав 9 років 7 місяць 12 днів. Вік позивачки - 52 роки. Отже, станом на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивачка не досягла віку, що визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 - 55 років та не має достанього пільгового стажу - не менше 10 років. Тому, відповідачем 09.12.2022р. прийнято рішення 13 про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №2 ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу та з недосягненням пенсійного віку.

ГУ ПФУ в Сумській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що оскаржуване рішення є правомірним і обґрунтованим, оскільки позивачка не досягла 55 річного віку та не має необхідного пільгового стажу - не менше 10 років. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка 05.12.2022р. звернулася до головного управління з заявою про призначення пільгової пенсії за віком на підставі Списку №2, що визначає перелік робіт та посад, праця на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Для оформлення державної пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 згідно із положеннями п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачкою була подана заява про призначення цього виду пенсії і додано необхідні документи, у тому числі уточнюючі довідки про характер роботи та умови праці, видані ВАТ "АТ"Свема".

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка у період з 13.07.1988р. до 23.03.2005р. працювала у ВАТ "АТ"Свема" (а.с. 6-7).

Довідкою ВАТ "АТ" Свема" від 18.02.2020р. №61 та уточнючою довідкою ВАТ "АТ" Свема" від 18.02.2020р. № 76 підтверджується, що у період з 01.07.1991р. до 01.04.2004р. позивачка працювала апаратником регенерації цеху відходів фотовиробів і техплівок, апаратником регенерації відділення регенерації відходів кінофотоплівок і техплівок цеху по виробництву азотнокислого срібла (хімічне виробництво) повний 8-годинний робочий день(а.с. 8,9), вищезазначені професії були передбачені списком № 2 (розділ XIV, підрозділ 56 21505006- 3428), що затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право пенсію за віком на пільгових умовах.

За наслідками розгляду поданих документів та поданої позивачем заяви головним управлінням було прийнято рішення від 09.12.2022 № 13, відповідно до якого позивачці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку - 55 років та із відсутністю необхідного пільгового стажу - не менше 10 років. При прийнятті рішення головне управління керувалося ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2011 по зразковій справі №360/3611/20, зміненому з мотивів та в решті залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Враховуючи вище викладене, позивачка набула права на пільгову пенсію за віком, оскільки на день звернення до територіального управління її вік - 52 роки 9 місяців.

Щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), який набрав чинності 01.01.2004 р., страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 11 зазначеног Закону (1058-15) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують, зокрема, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (1058-15), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи. Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України (322-08) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону (1788-12) за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 року зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Тобто до спеціального й пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6-річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки). При цьому страховий стаж для визначення розміру пенсії обчислюється у вищезазначеному порядку.

Суд встановив, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 09.12.2022 року №813 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу на підставі висновків акта №8456/10.3-02 від 28.07.2020 ГУПФУ в Сумській обасті, в яких зазаначено, що "...відомості про ОСОБА_2 , зазначені у довідці від 18.02.2020 № 61 підтверджено первинними документами, які було надано для перевірки не в повному обсязі, а саме: не надано наказ про вихід з декретної відпустки раніше строку".

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна довідка № 61 від 18.02.2020 у додаткових відомостях якої зазначено, що позивачка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 12.04.1994 р., що підтверджується наказом № 87 від 02.06.1994 р. та вийшла з цієї відпустки з жовтня 1996 року, що підтверджується розрахунковими листами за 1996 рік.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №686/1015/16-а та від 20.01.2021 у справі №311/2865/13-а.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком, є протиправною.

Звертаючись до суду позивачка просила визнати протиправною відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.12.2022 "Про відмову в призначенні пенсії" № 13, а також зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 05.12.2022 року.

При цьому, щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з 05.12.2022 року суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону № 1058-IV, з урахуванням висновку суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на загальних умовах, суд вважає таким, що не відповідає способам судового захисту, закріпленим частиною першою статті 5 КАС України, та об`єкту порушеного права, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної вимоги належить відмовити.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в /Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2022р. про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає необхідним відмітити, що як в оскаржуваному рішенні, так і у відзивах на позовну заяву представниками відповідачів не вказано, які саме періоди роботи позивача не зараховані до її пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги, що підлягають частковому задоволенню. При цьому належним та достатнім способом захисту прав позивачки з урахуванням вимог ч. 2 ст. 5, ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Харківській області від 09.12.2022 № 13, відповідно до якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та із відсутністю необхідного пільгового стажу. Крім цього, належним способом захисту буде зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2022р. про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 24.01.2023 р. (а.с.13).

За вказаних обставин, судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягають стягненню у розмірі 536,80 грн. пропорційно з бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах від 09 грудня 2022 року № 13.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 05.12.2022р. про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) сплачений судовий збір у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 підз`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) сплачений судовий збір у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова