Справа № 240/8233/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/8233/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.02.2023 № 43 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи в російській федерації: з 25.03.1995 по 31.12.2001; з 25.04.2011 по 24.10.2011; з 06.04.2012 по 15.10.2012; з 06.05.2013 по 18.11.2013; з 05.05. 2014 по 27.10.2014; з 14.04.2015 по 23.10.2015; з 27.05.2016 по 22.10.2016; з 17.04.2017 по 23.10.2017; з 17.04.2019 по 19.11.2019; з 23.04.2020 по 02.11.2020 року та з розрахунку один рік роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу, призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням заробітної плати відображеної в довідках про заробітну плату від 16.06.2013 № 25; від 10.11.2020 № 164 та від 10.11.2020 № 149 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з 06.02.2023 року.

В обґрунтування позову зазначає, що має достатній стаж та вік для призначення пенсії.

Ухвалою від 04.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачі надали відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог вказавши, що документально підтверджено страховий стаж 18 років 9 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком; з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, із заявою від 09.02.2023 про призначення пенсії за віком (а.с. 49).

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатами розгляду заяви позивача, прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 15.02.2023 № 43, в якому зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи в РФ після 31.12.1991, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; страховий стаж становить 18 років 9 місяці 19 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом "Повідомлення про відмову у призначенні пенсії" від 24.02.2023 (а.с.15) повідомило позивачу про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії за віком не зарахував до його страхового стажу періоди роботи з 25.03.1995 по 31.12.2001; з 25.04.2011 по 24.10.2011; з 06.04.2012 по 15.10.2012; з 06.05.2013 по 18.11.2013; з 05.05. 2014 по 27.10.2014; з 14.04.2015 по 23.10.2015; з 27.05.2016 по 22.10.2016; з 17.04.2017 по 23.10.2017; з 17.04.2019 по 19.11.2019; з 23.04.2020 по 02.11.2020, в районах Крайньої Півночі.

Так, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (далі в редакції, чинній на час внесення спірних записів в трудову книжку).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до трудових книжок НОМЕР_1 (а.с. 17, 19, 22-26) та довідок (а.с.28-34), позивач працював в Районах Крайньої Півночі:

- з 25.03.1995 по 31.12.2001 в Артелі старателів "Тукуринга";

- з 25.04.2011 по 24.10.2011; з 06.04.2012 по 15.10.2012; з 06.05.2013 по 18.11.2013 в ТОВ "Золотодобувне товариство" Дружба";

- з 05.05. 2014 по 27.10.2014; з 14.04.2015 по 23.10.2015; з 27.05.2016 по 22.10.2016; з 17.04.2017 по 23.10.2017 в ТОВ "Золотодобувне товариство" Зімовічі";

- з 17.04.2019 по 19.11.2019; з 23.04.2020 по 02.11.2020 в ТОВ "Золотодобувне товариство" Дружба".

Довідки ТОВ "ЗДП"Тукуринга" від 16.06.2013 № 25; від 10.11.2020 № 164 та ТОВ "ЗДП"Зімовічі" від 10.11.2020 № 149 (а.с. 32-34) підтверджують, що відрахування в пенсійний фонд РФ проводилися у повному об`ємі.

В силу правового регулювання статті 11 коментованої Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Із вказаного слідує, що, подані позивачем довідки приймаються органами пенсійного забезпечення України без легалізації.

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року, ратифіковано Законом України від 11.07.1995 №290/ 95-ВР.

Згідно статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про утвір, що відповідають документи про присвоєння звання, розряду, кваліфікації й інші необхідні для здійснення трудової діяльності документи й завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку їх переклад на державну мову Сторони працевлаштування або російська мова. Виробничий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за фахом, взаємно визнається Сторонами. При остаточному виїзді трудящого-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавцем (наймачем) видається йому довідка або інший документ, що містить відомості про тривалість роботи й заробітній платі щомісячно.

Згідно з частиною другою статті 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Водночас позивачем трудовий стаж на території РФ набутий до 02.12.2022.

А тому суд критично ставиться до аргументів відповідача про вихід із зазначеної Угоди як РФ, так і України.

Згідно Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 місто Тинда Амурської області є районом Крайньої Півночі.

Відповідно до абз.5 пп. 3 п. 2.1 р. II Порядку №22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Позивачем таку довідку надано до пенсійного органу.

Таким чином, спірні періоди роботи позивача в районі Крайньої Півночі підтверджується вищевказаними довідками з місця роботи та на думку суду позивач не може бути позбавлений права щодо зарахування до загального страхового стажу позивача спірних періодів роботи.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Щодо вимоги щодо зарахування позивачу в пільговому обчисленні (із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців) спірних періодів роботи в місцевостях, які знаходяться в районах Крайньої Півночі, суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні виходячи з наступного.

Так, Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, визначений Постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року (в редакції Постанови Ради Міністрів СРСР від 03.01.1983 за №12).

Вказаним Переліком місто Тинда Амурської області, віднесено до складу районів Крайньої Півночі.

Однак, суд зазначає, що чинним національним законодавством України не передбачено пільгове обчислення роботи (страхового стажу) у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 1991 року.

За змістом статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи російської федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства російської федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, ні в Угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не містить такого пільгового обчислення і положення Федеральний Закон РФ №400-ФЗ від 28.12.2013 "Про страхові пенсії". Вказаним Федеральним Законом та Тимчасовою угодою від 15 січня 1993 року визначено лише право на пільговий вихідна пенсію за віком чоловікам по досягненні 55 років, а жінкам - 50 років, при умові пропрацювання не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, має загальний страховий стажу понад 30 років, відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1).

Як вбачається матеріалів справи із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 09.02.2023 (а.с.13).

Тобто, у даному випадку позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії у встановлений трьох місячний термін з дня досягнення пенсійного віку, що свідчить про можливість для призначення пенсії за віком саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Беручи до уваги часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати в сумі 536, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (по 268,40 грн. з кожного).

На підставі викладеного, керуючись ст. 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, код 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( вул. Набережна Перемоги,26, м. Дніпро, 49094, код 21910427) задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.02.2023 № 43 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.02.2023, з врахуванням довідок про заробітну плату від 16.06.2013 № 25; від 10.11.2020 № 164 та від 10.11.2020 № 149.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 268,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 268,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк