Справа № 160/5243/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2023 року Справа № 160/5243/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 17.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРО ФАРБА ТРЕЙД" до Закарпатської митниці, в якому позивач просить суд:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним подано до митного органу повний пакет необхідних документів, які не мали розбіжностей і містили усі необхідні відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості за заявленим методом за ціною договору. Позивач також зауважив, що усі розбіжності, які виявив відповідач є формальними і безпідставними з огляду на те, що останній не вказав, які саме документи, що подавалися товариством при митному оформленні містили розбіжності та/або ознаки підробки.
Ухвалою суду від 29.03.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
26.04.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки наданими з митними деклараціями документами, які містили розбіжності, неможливо підтвердити числові значення заявленої декларантом митної вартості за основним методом, у зв`язку з чим і прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом 2-а.
Ухвалою суду від 01.05.2023 року залишено клопотання представника Закарпатської митниці про розгляд справи в судовому засіданні у справі №160/5243/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРО ФАРБА ТРЕЙД" до Закарпатської митниці про визнання протиправними та скасування рішень без задоволення.
22.05.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Основний вид діяльності: 20.30 Виробництво фарб, лаків і подібної продукції, друкарської фарби та мастик.
18 травня 2022 року між ТОВ «ДНІПРО ФАРБА ТРЕЙД» (м.Кам`янське) (далі Покупець) та іноземною компанією «СНЕМІРRO Sp.z o.o» (Вроцлав, Польща) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 18/05-UА (далі по тексту Контракт), відповідно до якого продавець продає, а Покупець купує Продукцію, найменування, номенклатура, кількість, ціна, строки, умови оплати, умови поставки та якісні характеристики якої зазначені в Специфікаціях, які додаються до даного Контракту та є його невід`ємними частинами, Інвойсах. Ціна на продукцію визначається в євро.
Вартість пакування і маркування включені до вартості Продукції (п.2.1 Контракту). Товар поставляється партіями на умовах, погоджених сторонами в даному Контракті, Специфікаціях (додаткових угодах до них), комерційних інвойсах.
Згідно до Специфікації №7 до Контракту від 30.08.2022 року умови поставки FСА, TIMISOARA, відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010.
Відповідно до умов поставки FСА, ІНКОТЕРМС 2010, термін "Франко перевізник" означає, що продавець вважається таким, що виконав своє зобов`язання з поставки товару, який пройшов митне очищення, у випадку передачі його в розпорядження перевізника в обумовленому місці. За відсутності вказівки покупця про такий пункт продавець має право визначити його сам серед низки подібних пунктів, де перевізник візьме товар у своє розпорядження. Під словом "перевізник" слід розуміти будь-яку особу, яка на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським або внутрішнім водним транспортом або в змішаному перевезенні або комбінацією цих видів транспорту.
Згідно п. А.4 розділу А умов поставки FСА RO TIMISOARA, INCOTERMS 2010 продавець зобов`язаний передати перевізнику або іншій особі, номінованому покупцем, товар в узгодженому пункті (якщо такий мається) в поіменному місці поставки в узгоджену дату або узгоджений період. Разом з продукцією Продавець зобов`язаний надати Покупцеві пакет документів, які передбачені п.3.6 Контракту.
Додатковою угодою № 1 від 14.02.2023 року сторонами по Контракту внесені зміни до Специфікації №7 від 30.08.2022 року, зокрема, що стосується ціни за одну тонну продукції та загальної вартості за партію поставки.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, представником Закарпатської митниці, 15.02.2023 року, направлено декларанту (позивачу) електронне повідомленням №433731, в якому зазначено, що документи, які надані до митного контролю не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
За результатами аналізу поданих до митного оформлення документів митним органом встановлено наступне.
Так, у рамках проведення консультацій, з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості товару, митним органом зобов`язано позивача надати (при наявності) додаткові документи: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші додаткові документи за бажанням декларанта, що підтверджують митну вартість товару.
17 лютого 2023 року Позивачем супровідним листом №17/02 на адресу митного органу (відповідача) для підтвердження митної вартості товару надано додаткові документи: заявка-договір №14-02/23 від 13.02.2023 року на перевезення вантажу від ТОВ "Лідер Логістик Д"; проформа-інвойс №30012352 від 30.01.2023р., підтвердження транзакції від 10.02.2023р., інвойс №01-02/23UA від 07.02.2023р., інвойс №02-02/23/UA від 08.02.2023р., інвойс №04-02/23/UA від 14.02.2023р., лист-повідомлення від постачальника б/н від 16.12.2023р., лист виробника б/н від 16.12.2023р., лист відповідь б/н від 03.02.2023р.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки наданих до митного оформлення документів та проведення відповідних консультацій з декларантом, Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2023/000016/1 від 17.02.2023 року, згідно з яким митна вартість задекларованих позивачем товарів скоригована за резервним методом визначення митної вартості.
В графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA305000/2023/000016/1 від 17.02.2023 року зазначено зокрема наступне.
Також, на підставі цього рішення було оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА305110/2023/000006.
Декларант, не погодившись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятими Закарпатською митницею, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 54 Митним кодексом України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до положень частини 2 статті 58 Митного кодексу України (у відповідній редакції) метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Формато-логічний контроль - це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю, контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов`язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.
Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань митної справи.
Обсяги митного контролю, передбачені главою 49 розділу ХІ Митного кодексу України, визначаються за результатами аналізу ризиків відповідно до положень глави 52 розділу ХІ Митного кодексу України.
Так, на виконання вимог, відповідно до пункту першого частини 4 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пунктом першим частини 3 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Відповідно до частини першої та другої 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно приписів 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані документи містять розбіжності.
Стаття 57 Митного кодексу України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною другою статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно частини четвертої статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
Надаючи оцінку доводам митниці щодо не підтвердження оплати товару, суд зазначає про таке.
Дослідивши докази по справі, судом встановлено, що згідно до п.1.1 зовнішньоекономічним контрактом від 18.05.2022 року № 18/05-UА Продавець продає, а Покупець купує Продукцію, найменування, номенклатура, кількість, ціна, строки, умови оплати, поставки та якісні характеристики якої зазначені в Специфікаціях, які додаються до даного Контракту та є його невід`ємними частинами.
На підставі цієї Специфікації, Продавцем (іноземною компанією «СНЕМІРRO Sp.z o.o» (Вроцлав, Польща) 30.08.2022 року виставлено ТОВ «Дніпро Фарба «Трейд» (Позивачу), проформ-інвойс №01-08/22/ЕХ , яким узгоджено вищезазначені умови поставки тощо.
Так, 30.01.2023 року на адресу ТОВ «Дніпро Фарба Трейд» від Продавця «СНЕМІРRO Sp.z o.o» надійшли лист-повідомлення та комерційна пропозиція, повідомленням про те, що в зв`язку з сезонним зниженням попиту на продукцію з 01.02.2023 року діють дисконтні ціни на продукцію - на 21 тону по ціні 2,2307 євро/кг, в подальшому, до 28.02.2023 року, на 105 тон - ціна складає 2,0971 євро/кг. Тобто знижки на кількість продукції, за яку була проведена передоплата в серпні 2022 року за проформ-інвойсом №01-08/22/ЕХ від 30.08.2022 року.
Можливість надання Продавцем знижки є його правом, а не обов`язком.
Згідно ч.1 ст.12 та ч.2 ст.14 ЦК України основними засадами здійснення прав та виконання обов`язків є те, що особа (як фізична , так і юридична) здійснює свої права вільно, на власний розсуд, і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Щодо того, що наданий лист-повідомлення продавця від 30.01.2023 містить ознаки форматування, то згідно матеріалів справи, митному органу надавався лист СНЕМІРRO Sp.z o.o, яким повідомлено, що лист-повідомлення наданий для ТОВ "Дніпро Фарба Трейд" від 30.01.2023 року не містить ознак форматування, контури, які видно під час друку це заливка тексту, у зв`язку з чим для підтвердження оригінальності надано відкоригований лист-повідомлення без заливки.
Щодо того, що додаткова угода, так й інвойси від виробника та продавця датовані однією датою (14.02.2023), їх цінова інформація відрізняється від відомостей проформи-інвойсу про фактично сплачені продавцю платежі.
Згідно п.4.1 Договору продажу № 257 від 17.05.2022 року, укладеного між виробником продукції AZUR SA, Румунія та Покупцем «СНЕМІРRO Sp.z o.o» (Вроцлав, Польща), ціни на продукти - це поточні прейскурантні ціни Продавця на дату виставлення рахунку. Покупець: прямо надає Продавцю право вносити зміни та оновлення до переліку товарів і цін (п.4.2). Продавець може в односторонньому, порядку змінювати ціни у зв`язку зі зміною ціни на сировину, комунальні послуги (п.4.3).
Ціна товару в інвойсі від 14.02.2023 №0402/23/UА складає 2,0971 євро/кг проти 2,3011 євро/кг ціни зазначеної в проформ-інвойсі №01-08/22-ЕХ від 30.08.2022 сплаченого позивачем 30.08.2022 згідно платіжного доручення №28. Зменшення ціни було на підставі комерційної пропозиції продавця, додаткової угоди №1 від 14.02.2023 до специфікації №7 від 30.08.2022 до контракту №18/05-UА від 18.05.2022 та вартості фактично поставленої продукції зарахувати в рахунок оплати проданої вподальшому наступної партії товару.
Отже, встановлено, що продукція у виробника по ціні 2,0560 євро/кг, нижчого ніж реалізована ТОВ «Дніпро Фарба Трейд» (декларанту) - по 2,0971 євро/кг, з однієї і тієї ж партії виробництва.
Враховуючи зазначене, митний орган передчасно дійшов до висновку, що ціна реалізації товару «СНЕМІРRO Sp.z o.o» (Вроцлав, Польща) ТОВ «Дніпро Фарба Трейд» (2,0971 євро/кг) нижча ніж ціна поставки товару виробником «СНЕМІРRO Sp.z o.o» (Вроцлав, Польща ( 2,0560 євро/кг).
Доводи митного органу про наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не можуть бути належною підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.
Наявність в базі даних інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж встановлено позивачем 15.02.2023 року, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути належною підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем 15.02.2023 року, оскільки безліч обставин можуть впливати на ціну товару (в тому числі наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору, тому визначення митним органом митної вартості товару зазначеним методом, маючи всі документи, передбачені ст.53 МК України, суперечить законодавству України.
Наразі не існує будь-якого загальнообов`язкового нормативу, чи затвердженої ставки товару, що ввозяться на митну територію на адресу українських компаній. Кожна зовнішньоекономічна операція має своїм підґрунтям раніше укладені між сторонами договори. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно вирішувати яка вартість товарів, на яких умовах буде ввозитися, тощо.
Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 28.08.2021 року у справі №815/4256/16.
Таким чином, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним методом - за ціною контракту.
Надані документи кореспондуються між собою та не містять сумніву.
Відповідачем в рішенні не було вказано, та відповідно не надано суду, під час розгляду справи, докази про те, що які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом неможливим є встановлення даних складових.
Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем занижено вартість з метою ухилення від сплати митних платежів у належному обсязі.
Іншого матеріали справи не містять.
Отже, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що Декларант подав усі наявні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили дані, які підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору, а недоліки на які посилається Митниця не перешкоджали визначенню митної вартості товару.
Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, подані Декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Відтак, підстави для незастосування першого методу визначення митної вартості судом не встановлені, наявність підстав для коригування митної вартості товару відповідачем не доведена, що є підставою для визнання протиправним рішення про коригування митної вартості та прийнятої на його підставі картки відмови у митному оформлення (випуску) товарів.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.ст. 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Фарба Трейд" до Закарпатської митниці про визнання протиправними та скасування рішень. задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Фарба Трейд" до Закарпатської митниці про визнання протиправними та скасування рішень.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5368,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко