Справа № 461/2891/23
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2891/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Козак Володимир Іванович

(81126, Львівська область, Львівський район, с. Лисиничі, вул. Шевченка, 54)

до

відповідач Департамент патрульної поліції

(03048, м. Київ, вул. Ф.Ернеста, 3, )

представник відповідача Шкробак Олександр Миколайович

(79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19)

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 24.03.2023 серії ЗАВ № 02013234 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 340 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликається на те, що постановою від 24.03.2023 серії ЗАВ №02013234 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, його визнано винним у тому, що 24.03.2023 об 11:38 год. на вул. Стрийській, 292 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , він не дотримався встановлених обмежень швидкості руху, чим порушив вимоги п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною та необґрунтованою, такою що не відображає дійсних обставин справи, оскільки станом на 24.03.2023 транспортний засіб, який зафіксований в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 146-1220, а саме Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 був відчужений ним, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7878/23/1/007326 від 24.03.2023 та не перебував у його користуванні, володінні чи розпорядженні.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.05.2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

15.05.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого представник відповідача, посилаючись на наведені у відзиві доводи та мотиви, просить відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог та розглянути справу за відсутності представника відповідача. Обґрунтовуючи відзив, представник відповідача зазначає, що орган уповноважений на винесення постанови мав законні підстави для винесення оскаржуваного рішення про притягнення позивача до відповідальності. Зокрема, відповідач посилається на відповідні фото- та відео- матеріали, які розміщені у мережі Інтернет у відкритому доступі та які фіксують факт правопорушення. Крім того, відповідач зазначає, що згідно даних реєстраційної картки транспортного засобу - Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , його власником є позивач. Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного доказу який свідчить про наявність підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності, а також вказує на те, що позивач не дотримався положень ст.2793 КУпАП. Також відповідач наводить дані щодо правомірності використання для фіксації правопорушення комплексу фіксації «Каскад» та практику апеляційних судів.

23.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач наводить додаткові аргументи щодо обґрунтованості позову, з врахуванням доводів наведених у відзиві. Зокрема, позивач акцентує увагу на тому, що відповідач, на думку ОСОБА_1 , не спростував факти наведені у позовній заяві, а дані наявні у реєстраційній картці вважає недостовірними.

05.06.2023 до суду надійшло клопотання позивача про визнання недостовірним реєстраційної картки транспортного засобу - Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 . Зокрема, позивач вказує на те, що дана картка не містить даних про час її формування та у ній наявні суперечливі відомості.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому, а також надав пояснення які за своїм змістом тотожні відповіді на відзив та зазначеному вище клопотанню.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з мотивів наведених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Судом встановлено, що постановою від 24.03.2023 серії ЗАВ № 02013234 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, позивача визнано винним у тому, що 24.03.2023 об 11:38 год. на вул. Стрийській, 292 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , він не виконав встановлених обмежень швидкості руху, чим порушив вимоги п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач стверджує, що адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП він не вчиняв, оскільки станом на 24.03.2023 транспортний засіб наведений у оскарженій постанові, який зафіксований в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 146-1220, а саме Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 був відчужений ним, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7878/23/1/007326 від 24.03.2023 та не перебував у його користуванні, володінні чи розпорядженні.

Суду надано копію наведеного вище договору купівлі-продажу транспортного засобу №7878/23/1/007326 від 24.03.2023 зі змісту якого встановлено, що такий укладено ТзОВ «ПАРК РЕЗЕРВ» з ОСОБА_2 з приводу купівлі- продажу автомобіля Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 . Також суду надано копію договору комісії від 23.03.203 укладеного між ТзОВ «ПАРК РЕЗЕРВ» та ОСОБА_1 щодо доручення позивачем наведеному товариству продажу автомобіля Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 .

Крім того, з повідомлення Територіального Сервісного Центру МВС №4649 від 31.05.2023 встановлено, що 24.03.2023 новим власником автомобіля Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 (автомобіля наведеного у адвокатському запиті) є ОСОБА_3 .

Оцінюючи доводи сторін та наявні у матеріалах справи доказів, суд враховує наступне.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, ніким з учасників процесу не оспорюється обставини справи наведені в оскаржуваній постанові в частині перебування транспортного засобу Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 у зазначений час та місці, відповідності встановленим стандартам засобу фіксації порушення Правил дорожнього руху, а також його рух з відповідною швидкістю.

Згідно ч. 2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та положень чинного законодавства, підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог або дослідження обставин які виходять за межі заявленого предмету позову суд не вбачає.

Фактично даний спір стосується того, що позивач оспорює правомірність притягнення його до відповідальності як неналежного суб`єкта вчинення адміністративного правопорушення, наводячи зазначені вище мотиви. В свою чергу, відповідач не погоджується з наведеними доводами стверджуючи, що позивача притягнуто до відповідальності правомірно, а обставини наведені ним у позовній заяві не є підставою для звільнення від відповідальності.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує і те, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У постанові від 26 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/20334/21, провадження № 61-474св23 (ЄДРСРУ № 110486078) вказав наступне.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 ЦК України).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі;

автомобіль є рухомою річчю;

за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна;

винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору;

за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ;

правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що:

«положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

Згідно п.2.2 наведеного вище договору купівлі-продажу автомобіля Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору, якою у даному випадку є 24.03.2023.

Таким чином, з врахуванням наведеного, право власності на рухоме майно - Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , перейшло від позивача до набувача 24.03.2023.

В ході розгляду справи свідок ОСОБА_4 повідомив суд про те, що він був присутній при тому як 24.03.2023 близько 09 год. ОСОБА_1 передав власний автомобіль Тоуоta Yaris та ключі до нього менеджерам з продажу та залишив його на відповідному майданчику.

Оцінюючи доводи позивача наведені у клопотанні про визнання недостовірним доказу реєстраційної картки автомобіля Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , суд виходить з наступного.

Згідно ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивач вказує на те, що даний доказ не містить даних про час формування даної картки та містить відмітку «Знято з обліку».

Водночас, неможливо не відзначити, що зазначена реєстраційна картка містить вірні дані про транспортний засіб його номерний знак, модель тип, тип кузова тощо.

Отже, з огляду на наведене, суд не погоджується з доводами позивача про недостовірність такого доказу. За переконанням суду такий доказ повинен бути оцінений в сукупності з іншими доказами у справі. Відтак, суд не знаходить підстав вважати зазначений доказ недостовірним

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи встановлено те, що 24.03.2023 об 11:38 год. позивач не керував на вул. Стрийській, 292 у м. Львові, транспортним засобом марки Тоуоta Yaris, НОМЕР_2 , оскільки такий вибув з його володіння та користування, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, адже в ході розгляду справи не здобуто належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_1 наведеного вище адміністративного правопорушення.

При цьому суд відзначає, що у відповідача були об`єктивні підстави вважати, що саме позивач у момент фіксації правопорушення керував зазначеним вище транспортним засобом, оскільки дані про його відчуження могли бути не внесені до відповідних баз даних. Натомість у даній справі ключовим критерієм для визначення законності рішення про притягнення позивача до відповідальності є встановлення та перевірка факту вчинення саме ним адміністративного правопорушення, тобто дотримання принципу індивідуальної відповідальності за правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення в діях позивача, зокрема відсутні належні та допустимі докази на підтвердження такого факту, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Водночас, слід відзначити, що закриття справи щодо ОСОБА_1 не позбавляє відповідача права ініціювати питання щодо встановлення належного суб`єкта адміністративної відповідальності за наведене вище порушення ПДР, зокрема стосовно особи яка набула згаданий вище транспортний засіб у власність або користування.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі від 24.03.2023 серії ЗАВ № 02013234 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Козак Володимир Іванович

(81126, Львівська область, Львівський район, с. Лисиничі, вул. Шевченка, 54)

до

відповідач Департамент патрульної поліції

(03048, м. Київ, вул. Ф.Ернеста, 3, )

представник відповідача Шкробак Олександр Миколайович

(79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19)

Повний текст судового рішення складений 07.06.2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький