Справа № 120/7746/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

08 червня 2023 р. Справа № 120/7746/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

05.06.2023 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), за вимогами якого просив суд:

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області провести розрахунок та виплату його пенсії з 01.03.2022 та послідовно з 01.03.2023 по теперішній час у відповідності до Постанови КМУ № 418 (із змінами);

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області виконати рішення судів, - розрахувати та виплатити не виплачену йому, з вини Управління, частину пенсії з коштів Пенсійного фонду України: з 01.03.2020 (по справі № 120/2767/20) у сумі 53303,79 грн.; з 01.03.2021 по теперішній час (по справі № 120/4483/21) з розрахунком та виплатою компенсації.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, як вбачається із матеріалів позовної заяви, в межах даного позову позивачем заявлені вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області виконати раніше винесені на його користь рішення судів по справах № 120/2767/20-а та № 120/4483/21-а та виплатити існуючу за цими судовими рішеннями заборгованість.

Мотивовано ці вимоги тим, що рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2020 по справі № 120/2767/20-а та від 08.07.2021 по справі № 120/4483/21-а визнано протиправними додаткове обмеження його пенсії у 10 прожиткових мінімумів для громадян, що втратили працездатність та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 01.03.2020 та з 01.03.2021 виплату пенсії перерахованої відповідно до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Надалі окремою ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 по справі № 120/4483/21-а підтверджено протиправний характер дій посадових осіб відповідача щодо подальшого неправомірного обмеження ОСОБА_1 його пенсії максимальним розміром з тих причин, що відповідні судові рішення мають преюдиційний характер, у зв`язку з чим Головне управління не вправі було під час проведення наступних перерахунків пенсії застосовувати обмеження максимального розміру з тих підстав, яким вже було надано оцінку в попередніх судових рішеннях.

Втім, як зазначає позивач, відповідач лише з грудня 2022 року почав виплачувати йому пенсію станом на 01.03.2021, однак у сталому розмірі 26846,49 грн., яка залишається незмінною і станом на 01.03.2022 і станом на 01.03.2023.

Тому, на думку позивача, за його розрахунками з 01.03.2021 до травня 2023 року заборгованість по виплаті йому пенсії, яка мала бути розрахована відповідачем на виконання попередніх судових рішень, становить 253558,24 грн., а з урахуванням боргу за 2020 рік у 53303,79 грн. 306862,03 грн.

Таким чином ОСОБА_1 вважає, що оскільки орган Пенсійного фонду безпідставно не виконує судові рішення у справах № 120/2767/20 та № 120/4483/21, які мають преюдиційний характер, тим самим продовжує допускати порушення його прав, позивач звертається з цим позовом до суду з вимогою спонукати відповідача виконати винесені на його користь судові рішення та розрахувати і виплатити існуючу заборгованість по пенсійним виплатам.

Так, ознайомившись зі змістом позовних вимог та тим викладом обставин, якими позивач їх обґрунтовує, судом з`ясовано, що в межах цього позову позивач не оскаржує жодного рішення дії чи бездіяльності відповідача щодо проведення розрахунку його пенсії (в прохальній частині цього позову таких вимог не має), натомість ставить питання щодо зобов`язання останнього виконати попередні рішення судів у спосіб розрахунку та виплати його пенсії та існуючої заборгованості.

При цьому, зі змісту окремої ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 по справі № 120/4483/21-а якраз і слідує висновок про те, що оскільки рішення судів від 07.08.2020 по справі № 120/2767/20-а та від 08.07.2021 по справі № 120/4483/21-а мають преюдиційний характер, то виплата за такими рішеннями судів, якими зобов`язано орган Пенсійного фонду України здійснювати перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжується до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесені рішень. В той же час колегія суддів в цій окремій ухвалі резюмувала, що з моменту винесення судового рішення у справі №120/4483/21-а, яке набрало законної сили, не відбулось змін у законодавстві, а тому обмеження відповідачем прав позивача із тих самих підстав, які були визнані судом протиправними, свідчить про його відступ від принципу обов`язковості судового рішення.

Тобто, із наведеного слід дійти висновку, що після ухвалення на користь позивача судових рішень, спір між сторонами щодо проведення розрахунку та виплати позивачу пенсії згідно з п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, без обмеження її максимальним розміром, а також виплатою уже існуючої заборгованості по перерахованій пенсії за минулий період, продовжує існувати, а рішення судів так і залишились не в повній мірі виконаними.

Проте суд враховує, що відповідним обставинам уже надана правова оцінка судом при розгляді справ № 120/2767/20-а та № 120/4483/21-а, що додатково підтверджується окремою ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 по справі № 120/4483/21-а. Тобто, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплату існуючої за згаданими судовими рішеннями заборгованості є нічим іншим як способом виконання таких судових рішень.

Із цього приводу суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Водночас, розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382 - 383 КАС України.

Так, частиною першою статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Крім того, саме в межах процедури виконання судового рішення суд згідно ст. 378 КАС України може встановити чи змінити спосіб і порядок його виконання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що КАС України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287 КАС України).

Так, у постанові від 20.02.2019 року по справі N 806/2143/15 Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені правові норми КАС України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з виконанням (невиконанням) судового рішення в цій справі.

До того ж, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Заявлені у цій справі позовні вимоги фактично спонукають суд вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили, що в межах нового позовного провадження не допускається.

Отже, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, позаяк при розгляді даних позовних вимог позивача суд не може зобов`язувати відповідача фактично виконувати інше рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі N 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі N 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

Тобто, якщо позивач ОСОБА_1 вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача при виконанні судових рішень у справах № 120/2767/20-а та № 120/4483/21-а порушуються його права, свободи чи інтереси, то це є наслідком ініціювання ним питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статтей 382, 383 КАС України, а не пред`явленням нового позову. Тому, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про спонукання суб`єкта владних повноважень до виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.12.2020 у справі №826/13146/18, вирішуючи спір пов`язаний із виконанням судового рішення, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що ініційований позивачем спір у відповідній частині не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і в інших судових юрисдикціях, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб чинні рішення суду. Наведене є підставою для відмови у відкритті провадження у справі в цій частині вимог згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Додатково суд вважає за необхідним зазначити, що судом в жодному разі не заперечується гарантоване Конституцією право позивача на звернення до суду з позовом про захист порушених, на його думку, прав та інтересів. Проте, позивач має обрати такий спосіб захисту порушеного права згідно ст. 5 КАС України, який би не був пов`язаний із вимогою до суб`єкта владних повноважень виконати інші судові рішення.

Натомість, як уже наголошувалося судом вище, за змістом цього позову, зокрема в його прохальній частині позивач не ставить питання про оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача у справі (зокрема й в частині виплати компенсації втрати частини доходів). А викладена ним позовна вимога у спосіб: «Зобов`язати Управління виконати рішення судів, -…» в тому числі і «розрахувати та виплатити суму компенсації», дає всі підстави тлумачити такий спосіб захисту виключно в тому ключі, що предмет цього позову пов`язаний із виконанням судових рішень та їх наслідків, позаяк розмежування (виокремлення) цих вимог з їх загального змісту в цьому разі є неможливим.

Таким чином якщо позивач вважає, що відповідач допустив порушення його прав в частині виплати компенсації втрати частини доходів за порушення строків їх виплати згідно з положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", то йому необхідно було звертатись із позовом щодо оскарження таких дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а не заявляти позовну вимогу через призму зобов`язання відповідача виконати судові рішення.

Отже, оскільки така позовна вимога сформована позивачем як єдино ціла вимога, визначений і основний елемент якої зводиться до спонукання відповідача виконати судові рішення, тому і наслідки її неможливості судового розгляду стосуються усієї цієї вимоги. Наведене вказує на те, що відмовити у відкритті провадження у цій справі необхідно щодо усієї цієї позовної вимоги (зазначена позивачем у прохальній частині позову під номером 3).

Разом з тим суд вважає за необхідним вказати, що відмова у відкритті провадження у справі щодо такої позовної вимоги не може бути перешкодою для можливого наступного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав враховуючи інші підстави та предмет заявленого позову, які не пов`язані із вимогою спонукати відповідача до виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Щодо іншої позовної вимоги позивача про: «Зобов`язати Управління привести розрахунок та виплату моєї пенсії з 01.03.2022 та послідовно з 01.03.2023 по теперішній час, - у відповідність до Постанови КМУ № 418 (із змінами)», то суд зважає на таке.

Так, із відомостей які містяться в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» (ДСС), судом встановлено, що в січні 2023 року ОСОБА_1 уже звертався до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (справа № 120/452/23), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача в частині розрахунку розміру пенсії та скасувати "протокол" від 14.12.2022 №49, зобов`язавши відповідача створити та видати новий з врахуванням проведеного розрахунку пенсії з 01.03.2022 у розмірі 32 458,75 грн.;

- зобов`язати відповідача виплачувати пенсію у розмірі, що розраховується щорічно згідно з "Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу", затвердженого Постановою КМУ від 21.07.1992 №418;

- зобов`язати виплатити одним платежем невиплачену різницю між нарахованою та фактично виплаченою пенсією з 01.03.2020.

За результатами розгляду цієї справи № 120/452/23 рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2023 в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2023, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

При цьому співставивши зміст вимоги у цій справі (зобов`язання відповідача привести розрахунок та виплату позивачу пенсії з 01.03.2022 та послідовно з 01.03.2023 по теперішній час, - у відповідність до Постанови КМУ від 21.07.1992 № 418) та зміст вимоги у справі №120/452/23 (зобов`язати відповідача виплачувати пенсію у розмірі, що розраховується щорічно згідно з Постановою КМУ від 21.07.1992 №418) суд доходить висновку, що ці вимоги по своїй суді є ідентичними, так як спрямовані на захист одного і того ж права позивача проведення розрахунку та виплату ОСОБА_1 пенсії починаючи з 01.03.2022, та з одних і тих же підстав - згідно з порядком, визначеним Постановою КМУ № 418, тобто без обмеження пенсії максимальним розміром.

Таким чином, враховуючи, що у цій частині спору, який виник між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав уже є судове рішення від 05.04.2023 по справі № 120/452/23, яке набрало законної сили, тому в цій частині позовних вимог у відкритті провадження у справі необхідно відмовити з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Відтак, в межах заявлених в цьому позові двох позовних вимог у відкритті провадження в адміністративній справі має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись п. 1, 2 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович