Справа № 520/4935/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р.Справа № 520/4935/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

представника позивача Коваль О.Ю.,

представника відповідача Саєнко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.11.20 по справі № 520/4935/2020

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила: скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.12.2019 № 6, від 17.12.2019 № 6, від 17.12.2019 № 6, від 17.12.2019 № 6, рішення про застосування штрафних санкцій від 13.12.2019 № 6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2019 № Ф-6.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу № 1173 від 11.10.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 27.11.2019 №936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлені наступні порушення:

- пункту 177.2., підпунктів 177.4.1. та 177.4.4. пункту .177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 314547,44 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 314547,44 грн;

- підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження військового збору у перевіряємому періоду в сумі 26212,29 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 26212,29 грн;

- пунктів 185.1 статті 185, 188.1 статті 188, підпункту г) пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 377027 грн, в тому числі за грудень 2018 року в сумі 377027 грн;

- пунктів 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме відсутність реєстрації в ЄРПН зведеною податкової звітності на загальну суму 2262163,80 грн, в тому числі ПДВ в сумі 377027, 30 грн, по терміну 15.01.2019;

- пунктів 1 та 4 частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 53878,50 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 53878,50 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області були прийняті:

- податкове повідомлення - рішення від 17.12.2019 № 6 про донарахування податку на доходи фізичних осіб та штрафу у загальній сумі 471821,16 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 17.12.2019 № 6 про донарахування військового збору та штрафу у загальній сумі 39318,44 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 17.12.2019 № 6 про зменшення від`ємного значення з ПДВ та штрафу у загальній сумі 471283,75 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 17.12.2019 № 6 про застосування штрафу за порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН на суму 188513,65 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.12.2019 № 6 про донарахування штрафних санкцій по єдиному соціальному внеску у сумі 10775,70 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2019 № Ф-6 про сплату єдиного соціального внеску у сумі 53878,50 грн.

Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, проте рішенням ДПС України від 25.03.2020 скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2019 № Ф-6, рішення про застосування штрафних санкцій від 13.12.2019 № 6, а також продовжено розгляд скарги в частині оскарження податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем 24 травня 2021 року подано до суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судової економічної експертизи, в якому просив на вирішення експертизи поставити такі питання:

1) Чи відповідають визначені та задекларовані витрати ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік наданим первинним документам та вимогам Податкового кодексу України?

2) Чи підтверджується документально зазначене в акті документальної планової виїзної перевірки від 27 листопада 2019 року № 936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 заниження об`єкта оподаткування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 1 січня 2017 по 31 грудня 2017 року і донарахування до сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування?

3) Чи підтверджується документально нестача товарно-матеріальних цінностей, встановлена актом документальної планової виїзної перевірки від 27 листопада 2019 року № 936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 станом на 31 грудня 2018 року у розмірі 1 885 136,48 грн?

4) Чи підтверджується документально зазначене в акті документальної планової виїзної перевірки від 27 листопада 2019 року № 936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 заниження об`єкта оподаткування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за грудень 2018 року і донарахування до сплати податку на додану вартість?

Так, згідно з висновком експерта № 30909 за результатами проведення судової економічної експертизи за матеріалами справи №520/4935/2020, складеного 02.06.2022 року, експерт дійшов наступних висновків.

По першому питанню надано відповідь: в обсязі наданих на дослідження документів, дані податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 , в частині визначення суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 255686,11 грн., як різниці між загальною сумою одержаного доходу в розмірі 18460023,47 грн. та загальною сумою витрат 18204337,36 грн. підтверджується первинними документами.

По другому питанню надано відповідь: в обсязі наданих на дослідження документів, в межах компетенції судового експерта, висновки акту податкової перевірки від 27.11.2019 №936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 , пн , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внесу на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017 - 31.12.2018., в частині заниження об`єкта оподаткування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 і донарахування до сплати на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - не підтверджується наданими на дослідження первинними документами.

По третьому питанню надано відповідь: дослідження з зазначеного питання не проводилось внаслідок ненадання необхідних документів.

По четвертому питанню надано відповідь: в обсязі наданих на дослідження документів. У межах компетенції судового експерта-економіста, виходячи з вимог ПКУ та наказу Мінфін України від 20.08.2015 № 727, висновки акту податкової перевірки від 27.11.2019 № 936/20-40-33-06-08/ НОМЕР_1 , в частині заниження об`єкта оподаткування ФОП ОСОБА_1 за грудень 2018 року і донарахування до сплати податку на додану вартість в сумі 377027, 30 грн. документально підтверджується.

Проте, колегія суддів не бере до уваги даний висновок експерта з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що експерт керувався Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-XIV, Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1998 № 88, Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 ( у висновку зазначено Інструкція), Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів від 20.08.2015 № 727, Порядком ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579, ст. 291, ст. 292 Податкового кодексу України.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 -XIV (далі - Закон України № 996 -XIV) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства ( ч. 1 ст. 2 Закону України № 996 -XIV).

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів 24.05.1998 № 88 (далі - Положення № 88), встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від Форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Частиною 2 статті 1 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, визначено, що положення застосовуються юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів від 20.08.2015 № 727, розповсюджується на юридичних осіб.

Крім того, використані під час дослідження Порядок ведення книги обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579, та ст. 291, ст. 292 Податкового кодексу України регулюють діяльність фізичних осіб підприємців, що здійснюють діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Колегія суддів звертає увагу, що жодного нормативно правового акту (окрім наказу Міністерства фінансів України від 02.11.2015 № 859 « Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан та доходи»), що регулюють діяльність платника податків на загальній системі оподаткування експертом під час дослідження не використовувалося.

Крім того, судова колегія зазначає, що висновок експерта з першого питання не містить докладного опису проведених експертом досліджень в частині відповідності задекларованих ФОП ОСОБА_1 витрат за 2017 рік вимогам ПКУ. Так, висновок експерта не містить аналізу п. 177.4 ст. 177 ПКУ, який визначає перелік витрат платника податків, пов`язаних з отриманням доходу.

Крім того, під час дослідження поза увагою експерта залишився підпункт 20.1.9 пункт 20.1 статті 20 ПКУ, яким передбачено, що контролюючий орган має право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно- матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.

Колегія суддів зазначає, що експертом не враховано залишки ТМЦ у розмірі 372 379,50 грн на початок перевіряємого періоду, які встановлені актом попередньої перевірки від 12.06.2017 № 4459/20-40-13-15-07/), внаслідок чого зроблено неправомірний висновок про непідтвердження донарахування з податку на додану вартість, що підтвердила допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 Податковий кодекс України).

Відповідно до пункту 21 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений Податковим кодексом України та мав право проводити перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Так, відповідно до вимог Податкового кодексу України розроблено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за № 607/23139 для використання посадовими особами органів державної податкової служби при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (далі - Порядок № 395).

Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 395 акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку, та підтверджують наявність зазначених фактів ( п. 1.5, п.1.6, п.1.7 Порядку № 395).

Відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку № 395 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

Судовим розглядом встановлено, що з акту перевірки Головного управління ДПС у Харківській області від 27.11.2019 № 936/20-40-33-06-08/304052152 вбачається, що він відповідає вимогам Порядку № 395, оскільки містить викладений зміст порушень, пункти і статті законодавчих актів, перелік документів, які використовувались під час перевірки.

Стосовно встановлених під час проведення перевірки порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено у статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, статтею 177 Податкового кодексу України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначає що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, які не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

- документально не підтверджені витрати.

Згідно із підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, з аналізу наведених норм права вбачається, що при визначенні фізичною особою-підприємцем об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов`язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, актом перевірки встановлено порушення пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 314547,44 грн за 2017 рік.

Як вбачається із матеріалів справи, контролюючим органом під час перевірки встановлено, що у перевіряємому періоду Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування.

Так, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань основний вид діяльності позивача 46.36 оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

Судовим розглядом встановлено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік № 92971160 від 25.01.2018.

Згідно з податковою декларацією від 25.01.2018 № 92971160 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу витрат віднесено суму у розмірі 18204337,36 грн, в тому числі: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 16904974,98 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 156388,24 грн. інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 142974,14 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у перевіряємому періоді Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала у господарських взаємовідносинах із контрагентами-постачальниками: ТОВ "Конд-Класс", ТОВ "Харківський хлібний дім", ТОВ "Енліль", ТОВ "Інтертрейд Мікс", ПП "Торговий Дім "Золота Миля", ТОВ "Птолемей", ТОВ "Основа транс", ФОП ОСОБА_3 , ТОВ "Інтерстач Україна", ТОВ "Імперово Фудз", ТОВ "Торговий Дім "Бімаркет", ТОВ "Баланс Про", ТОВ "Коммерс ВД", ТОВ "Міліс", ПП "Нова Лінія", ТОВ "Інтерфуд-Стандарт", ФОП ОСОБА_4 , ТОВ "Продлогістика", ТОВ "Проденерго", ТОВ "Євро Шугар Трейд", а також із контрагентами-покупцями: ТОВ "Спецбудмонтаж-Україна", ТОВ "Торговий Дім "Конд-Класс", "Ram Trade OU", "CS Moldukr SLR", "SV Partnerі" SIA, ТОВ "Конд-Класс", ТОВ "КиївХліб-Киянам", ТОВ "Церебро Компані", ПП "Орхідея Суми", ФОП ОСОБА_5 , ТОВ "Союз Супермаркетів Харкова", ТОВ "Сігмастелс", ТОВ "Сучасний Модерн".

Як вбачається із наданих позивачем до матеріалів справи, а також до контролюючого органу первинних документів, а саме: договорів із вищевказаними контрагентами, прибуткових та видаткових накладних, платіжних доручень, виписок з банківських рахунків, актів виконаних робіт, актів наданні послуг, товарно - транспортних накладних, калькуляції, звітів про перероблену давальницьку сировину, звітів про продукцію, відомостей нарахування заробітної плати встановлено, що сума витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, склала 16456851,56 грн, в тому числі:

- вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві кондитерської продукції, вартість послуг, пов`язаних із переробкою сировини для виготовлення кондитерських виробів, орендою складського та офісного приміщень, зберіганням ТМЦ, оформленням експортних операцій, отриманням транспортних, рекламних, маркетингових, банківських послуг в розмірі 16229517,41 грн;

- витрати на оплату праці з урахуванням сплати ЄСВ нарахованого на суму заробітної плати - 156388,24 грн;

- оплата ЄСВ в розмірі 70945,91 грн.

Судовим розглядом встановлено, що у 2017 році ФОП ОСОБА_1 відвантажено кондитерської продукції на загальну суму 20268575,00 грн без урахування ПДВ за 523608,73 кг продукції.

До складу собівартості відвантаженої продукції входить вартість придбаних ФОП ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей, сировини та послуг із їх переробки у кондитерські вироби.

Колегія суддів зазначає, що із поданої ФОП ОСОБА_1 декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік вбачається, що націнка на витрати, що входять до складу собівартості ТМЦ складає 9,2%.

У 2017 році ФОП ОСОБА_1 придбано ТМЦ та послуги, пов`язані із їх переробкою, транспортуванням, просуванням на загальну суму 20472537,18 грн.

Судовим встановлено, що із розрахунку витрат за даними перевірки залишки ТМЦ станом на 01.01.2017 становили 372379,50 грн, заборгованість покупців станом на 01.01.2017 становить 430622,92 грн, придбані ТМЦ та послуги за перевіряємий період - 20472537,18 грн, заборгованість ФОП ОСОБА_1 станом на 01.01.2017 скаладє 829822,10 грн, залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 складають 1980718,37 грн, заборгованість покупців станом на 31.12.2017 складає 2074555,71 грн, заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед постачальниками станом на 31.12.2017 складає 1930391,00 грн, фонд оплати праці та нарахування на заробітну плату складає 156388,24 грн та сплата ЄСВ за перевіряємий період становить 70945,91 грн. Всього 16456 851,56 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в порушення підпункту 177.4.1 та 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу, за 2017 рік на загальну суму 747485,80 грн (18204337,36 грн- 16456851,56 грн), що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на 1747485,80 грн, податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 314547,44 грн, військового збору на загальну суму 26212,29 грн, єдиного соціального внеску на загальну суму - 53878,50 грн).

Також, як зазначила ФОП ОСОБА_1 залишки товарно-матеріальних цінностей (товару та сировини, далі -ТМЦ) станом на 31.12.2018 за ціною придбання без (ПДВ) склали 1627714,79 грн, проте, із аку перевірки вбачається, що залишки ТМЦ становлять - 4512851,27 грн.

Колегія суддів зазначає, що із наданих первинних документів вбачається, що залишки ТМЦ станом на 01.01.2018 складають 1980718,37 грн, заборгованість покупців станом на 01.01.2018 складає 1935967,71 грн, придбані ТМЦ та послуги за 2018 рік складають 25550089,32 грн, заборгованість по постачальникам на 01.01.2018 склала - 1930391,00 грн, заборгованість покупців станом на 31.12.2018 складає 3428283,72 грн, заборгованість постачальникам станом на 31.12.2018 складає 1523646,01 грн та вартість придбаних ТМЦ та послуг, що реалізовані, за даними декларації платника податків за 2018 рік складає 21932385,40 грн.

Окрім того, із акту перевірки, судом встановлено, що під час перевірки позивачем до контролюючого органу надано інформацію щодо залишків ТМЦ в розрізі номенклатури та кількості станом на 01.01.2018 у розмірі 1980718,37 грн, а станом на 31.12.2018 - 2627714,79 грн, що було підтверджено під час перевірки шляхом співставлення суми вказаних залишків із наданими до перевірки первинними документами.

Крім того, як вбачається із поданих первинних документів невідповідності суми залишків станом на 31.12.2018 на 1885136,48 грн, позивачем було надано після проведення перевірки інформацію щодо залишків станом на 01.01.2018 у розмірі 371301,20 грн, що свідчить про зменшення залишків ТМЦ станом на 01.01.2018 на суму 1609417,17 грн.

Як встановлено судовим розглядом, у 2017 році ФОП ОСОБА_1 відвантажено кондитерської продукції на загальну суму 20268575 грн.

Також судом встановлено, до складу собівартості відвантаженої продукції входить вартість придбаних ФОП ОСОБА_1 ТМЦ та сировини та послуг з їх переробки у кондитерські вироби, виконаних контрагентами ФОП ОСОБА_1 згідно з укладеними договорами на переробку давальницької сировини.

Так, за даними декларації про майновий стан і доходи націнка на витрати, що входять до складу собівартості продукції (ТМЦ, сировина та послуги з її переробки) складає 9,2 %.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2017 року ФОП ОСОБА_1 придбано ТМЦ та послуг, пов`язаних з їх переробкою, транспортуванням, просуванням, на загальну суму 20472537,18 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо того, що розмір залишків ТМЦ ФОП ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 складає 1980718,37 грн, а не 371301,20 грн як зазначено позивачем.

Стосовно визначення ФОП ОСОБА_1 суми заборгованості перед її постачальниками, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що станом на 31.12.2018 заборгованість за даними ФОП ОСОБА_6 складає 2046538 грн, поряд із тим, за даними перевірки заборгованість складає 1523646,01 гри.

Судом встановлено, що у перевіряємий період між позивачем (замовник) та ТОВ "Конд Класс" (підрядник) укладено договір підряду № 01 на переробку давальницької сировини від 01.01.2016.

Згідно з актом перевірки відхилення виникло за рахунок суми заборгованості саме по контрагенту ТОВ "Конд Класс".

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Так, порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 188.1 зазначеної статті, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Відповідно до абз. г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Судовим розглядом встановлено, що із документів первинно-бухгалтерського обліку вбачається, що по постачальнику ТОВ "Конд Класс" заборгованість станом на 01.01.2017 складає 382493,51 грн.

Так, протягом 2017 року ФОП ОСОБА_1 отримано від постачальника ТМЦ робіт, послуг на суму 5310135,20 грн, сплачено постачальнику - 4524060,10 грн, заборгованість станом на 01.01.2018 складає 1168568,61 грн.

Судом встановлено, що протягом 2018 року ФОП ОСОБА_1 отримано від постачальника ТОВ "Конд Класс" ТМЦ робіт, послуг на суму 7456482,88 грн; сплачено постачальнику - 9497580,98 грн; заборгованість станом на 31.12.2018 - 0,00 грн, передплата станом на 31.12.2018 - 872529,49 грн.

Колегія суддів зазначає, що в порушення п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 , п.г) пункту 198.5 статті 198 ПКУ ФОП ОСОБА_1 не нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 377027 грн (1885136,48 грн (без ПДВ) х20%) та в порушення п. 201.1 та п.201.10 ст. 201 Податковго кодексу України не зареєстровано в ЄРПН зведену податкову накладну на загальну суму 2262163,78 грн (з ПДВ).

Також, судова колегія звертає увагу, що наявні в матеріалах справи первинні документи стосуються господарської діяльності позивача за період 2016-2017 роки, хоча перевірка була проведена за період з 2017 року по 2018 рік.

Проте, документів первинного та бухгалтерського обліку щодо провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік, останньою до суду надано не було.

Колегія суддів наголошує, що надані до матеріалів справи документи не спростовують висновки акту перевірки щодо порушення ФО-П ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, а тому зазначає, що при прийнятті спірних рішень відповідач діяв в межах повноважень та вимог діючого законодавства, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що в порушення вимог діючого законодавства контролюючим органом проведено перевірку математичним методом, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 20.1.8 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи ДПС під час проведення перевірок мають право вивчати та перевіряти первинні документи, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, інші регістри, фінансову, статистичну звітність зобов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а згідно пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України після початку перевірки платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Згідно підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи ДПС мають право під час проведення виїзних перевірок отримувати у платників податків (представників платників податків) копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою - за наявності), що свідчать про порушення вимог податкового законодавства або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, а у пункту 85.4 статті 85 Податкового кодексу України закріплено, що при проведенні перевірок посадові особи органу ДПС мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.

Так, з аналізу наведених вище норм вбачається, що після отримання документів від платника податку, контролюючий орган здійснює дослідження, співставлення та перевірку даних, які містяться у документах первинного та бухгалтерського обліку, для подальшого встановлення об`єктивних даних про господарську діяльність платника податків, в даному випадку ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, суд не вбачає у діях контролюючого органу під час проведення перевірки порушень методу розрахунків податків та зборів, що справлялись позивачем, оскільки, основними функціями відповідача під час перевірки є перевірка документів, складання та підсумок даних, що відображені платником у його податковій звітності.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірності своїх рішень, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті в межах діючого законодавства, а тому, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі № 520/4935/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 по справі № 520/4935/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 07.06.2023 року