Справа № 320/3221/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3221/22 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, апелянт), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0206-6117760 від 21.07.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати протиправним тa скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві №49 від 27.08.2021;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з зарахуванням до пільгового стажу за списком №1 періодів роботи з 25.05.1987 по 31.05.1987 в цеху №1 на посаді слюсаря з ремонту технологічного обладнання, з 01.06.1987 по 30.09.1987 - матросом-рятівником в пансіонаті «Меотіда», з 01.10.1987 по 31.05.1989 - в РМЦ слюсарем з ремонту технологічного обладнання у групі з ремонту крутильно-розмотувальних машин, з 01.06.1989 по 16.09.1992 - слюсарем-ремонтником технологічного обладнання РМЦ на Бердянському державному заводі скловолокна, з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, що підтверджується даними трудової книжки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах, позивачем не підтверджено належними документами наявність спірного стажу роботи, відсутні також документи щодо результатів атестації робочих місць та структури Бердянського державного заводу скловолокна, відсутні відомості про причини ненарахувань заробітної плати з листопада 1987 по грудень 1987, з січня по червень 1990, з жовтня 1991 по вересень 1992.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 01 червня 2023 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.07.2021 листом №2600-0206-8/117760 Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. У листі відповідач зазначив, що загальний трудовий стаж позивача складає 39 років 04 місяці 28 днів та вказано посилання на постанову правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 про підтвердження періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах у разі ліквідаціє підприємства здійснюється Комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. які діють при Головних управліннях Пенсійного фонду України. У зв`язку з відсутністю рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

В подальшому, листом від 31.08.2021 №2600-0304-8/138209 Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві повідомило, що рішенням Комісії №49 від 27.08.2021 відмовлено у підтвердженні стажу роботи позивача з 25.05.1987 по 31.05.1987 в цеху №l в якості слюсаря з ремонту технологічного обладнання, з 01.06.1987 по 30.09.1987 - матросом-рятівником в пансіонаті «Меотида», з 01.10.1987 по 31.05.1989 - в РМЦ слюсарем з ремонту технологічного обладнання у групі з ремонту крутильно-розмотувальних машин з 01.06.1989 по 16.09.1992- слюсарем-ремонтником технологічного обладнання РМЦ на Бердянському державного заводі скловолокна, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за нормами пунктів 1. 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні:

- документи підтверджуючі постійну зайнятість у технологічних процесах виробництва скловолокна:

- копії наказів про приймання про приймання, переведення, присвоєння розрядів, преміювання, надання відпусток, звільнення з роботи;

- документи про результати атестації робочих місць та структуру Бердянського державного заводу скловолокна на розгляд Комісії не надані.

Крім того, зазначено, що відсутні відомості про причини відсутності нарахувань заробітної плати з листопада 1987 по грудень 1987, з січня 1990 по червень 1990 та з жовтня 1991 по вересень 1992.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відтак, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до п.3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, пільговий стаж роботи позивача на «Бердянському державному заводі скловолокна» підтверджується архівними довідками Архівного відділу виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 09.07.2021 та особовою карткою.

За особовими рахунками за червень-жовтень 1987 року ОСОБА_1 обліковувався в цеху №11 (пансіонат «Меотіда»). Архівна довідка від 09.07.2021 №7-05/1166 про заробітну плату за період роботи з травня 1987 року по вересень 1992 року включно. Архівна довідка від 09.07.2021 №7-05/1168 підтверджує факт про реорганізацію Бердянського державного заводу скловолокна, визнання його банкрутом та ліквідацію підприємства.

Згідно наданими документами підтверджено, що позивач працював на Бердянському державному заводі скловолокна, а саме: прийнятий та приступив до своїх службових обов`язків слюсаря ремонтника технологічного обладнання 25 травня 1987 року та звільнений за особистим бажанням 16 вересня 1992 року

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів СССР №10 від 26.01.1991, робота по зазначеній професії дає право для пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 як робітнику постійно зайнятого у технологічному процесі виробництва скловолокна, на ремонті безпосередньо у виробничому цеху з виробництва скловолокна, що дає право застосування норм ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктами 1 і 6 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за №1231/13105 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема, для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Основним завданням комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову у підтвердженні) стажу роботи.

При цьому, вказаний порядок прийнято відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Порядок №18-1 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки пільговий характер роботи позивача підтверджується трудовою книжкою і архівними довідками, а також особовою карткою.

При цьому, відсутність можливості здійснення органом Пенсійного фонду України перевірки виданих документів підприємством, яке ліквідоване, не є підставою для не врахування зазначених у цих документів відомостей за відсутності обґрунтованих сумнівів в їх достовірності.

Ризик неможливості здійснення такої перевірки з незалежних від людини причин не може бути покладений на особу, що звернулась за призначенням пенсії, якщо вимоги до форми довідки про заробітну плату були дотримані підприємством, що її видало, а сам факт роботи в цьому підприємстві підтверджений записами у трудовій книжці.

Надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання Бердянським державним заводом скловолокна обов`язків щодо передання до архіву на зберігання документів з особового складу (накази, картки особових рахунків, особові справи, відомості про нарахування заробітної плати).

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу в зарахуванні до пільгового стажу за списком №1 спірні періоди роботи.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

В апеляційній скарзі апелянт не викладає нових обставин, які не були оцінені судом першої інстанції, не наводить обґрунтованих аргументів щодо порушення норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2023 року у справі №320/3221/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк