Справа № 211/2981/23
Суддя: Ткаченко С. В.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/2981/23
Провадження № 2-а/211/27/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Мариненко Е.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Маркози Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державного міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є громадянкою російської федерації.

13 березня 2014 року вона уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відносинах з чоловіком у нас народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України.

Після укладання шлюбу з чоловіком та після продажу її майна в російській федерації, вони з чоловіком повернулись до України, а саме 08 квітня 2014 року через КПП «Валуйки» приїхали до України, де вона працювала в Товаристві обмеженою відповідальністю «Донбас Секьюріті Груп» прибиральницею.

Вона отримала посвідку на постійне місце проживання, строк посвідки тривав до 25 травня 2016 року (вказаний факт встановлений рішенням про примусове повернення з України від 27 липня 2016 року), тому відповідним рішенням її було примусово повернуто за межі України.

Оскільки її чоловік та діти проживали в Україні, 28 грудня 2017 року з метою відновлення сім`ї вона прибула до України через КПП «Харків-Пасажирський» до України та вирушила до свого чоловіка з дітьми.

Прибувши до України вона не працювала, а займалась побутовими, хатніми справами та вихованням дітей.

Проте, 23 березня 2023 року Довгинцівсько-Металургійним відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області під час перевірки її документів було встановлено відсутність в неї правових підстав перебування в країні, а тому прийнято рішення № 13 відповідно до якого її було зобов`язано покинути територію України у термін до 21 квітня 2023 року. У той же час з метою виконання зазначеного рішення, зібравши кошти на квитки 27 квітня 2023 року вона перетнула державний кордон України, та перебуваючи на кордоні Республіки Молдова її з дітьми не пропустили, посилаючись на відсутність мети поїздки та склали відповідний документ - рішення про відмову у в`їзді до Республіки Молдова.

Тобто фактично нею було виконано вище вказане рішення.

Після чого вона повернулась до України, та 02 травня 2023 року відповідачем було прийнято оскаржуване рішення № 3 Про примусове видворення з України, яке вона просить визнати протиправним та скасувати.

Представником відповідача подано відзив на позов відповідно до якого заперечують проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки рішення Довгинцівсько-металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державно міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.05.2023 № 3 про примусове видворення з України відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив в якому вона на своїх позовних вимогах наполягала, та зазначила, що суб`єктом владних повноважень їй не роз`яснено, які конкретно дії вона повинна вчинити для владання питання щодо законності її перебування в Україні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила всі обставини, які викладені в позові та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його дружиною, вона є громадянкою російської федерації , однак у них є двоє дітей, він громадянин України . У зв"язку зі збереженням сім"ї просить позов задовільнити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружені, у них двоє дітей. ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації , на яких підставах вона машкає в Україні їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її братом та громадянином України. ОСОБА_1 його дружина та є громадянкою російської федерації . Вона тривалий час мешкає в м. Кривому Розі, вони мають двох дітей.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою російської федерації. 13.04.2014 ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , місце реєстрації шлюбу територіальний відділ ЗАГС Розсошанського району управління ЗАГС Воронезької області, актовий запис № 115 ( а.с. 5). Вони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є громадянами України ( а.с. 6,7,8,9).

23.03.2023 за поданням співробітників відділу у м. Кривому Розі Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 23.03.2023№ 55/23/8-1687 до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області доставлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при перевірці документів якої встановлено, що вищевказана громадянка російської федерації перебуває на території України з порушенням правил перебування на території України. У поданні зазначено, що вищевказана громадянка є прибічницею російського шовінізму, виправдовує військову агресію з боку рф, силове захоплення окремих регіонів України, незаконну анексію території АР Крим та займається популяризацією терористичних організації «ЛНР/ДНР», Крім цього, характер та спрямований на дискредитації діючого конституційного ладу та державного устрою ( а.с. 48). Факт виявлення порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні з боку громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зафіксовано Довгинцівсько-Металургійним відділом у м. Кривому' Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в протоколі про адміністративне правопорушення.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Довгинцівсько- Металургійним відділом у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді мінімального штрафу передбаченого санкцією зазначеної норми, а саме в розмірі 1700 грн. 00 коп. (100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян). Постанова про накладення адміністративного стягнення, громадянкою російської федерації ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , не оскаржено, штраф сплачено в повному обсязі, що не заперечується позивачкою у відповіді на відзив.

З зв`язку з порушенням Позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», співробітниками Довгинцівсько-Металургійного відділу у м.Кривому Розі ГУДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 13 від 23.03.2023 року про примусове повернення за межі України відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким зобов`язано Позивача залишити територію України у термін до 21.04.2023. Другий примірник рішення Довгинцівсько-Металургійного відділу у м.Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 23.03.2023 року № 13 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця, ОСОБА_1 отримала 23.03.2023 під особистий підпис ( а.с. 43-45).

Згідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Позивачем в позовній заяві зазначається наступне, а саме ніби то:«з метою виконання вищевказаного рішення, зібравши кошти на квитки 27 квітня 2023 вона перетнула державний кордон України, та перебуваючи на кордоні Республіки Молдова її з дітьми не пропустили, посилаючись на відсутність мети поїздки та склали відповідний документ- рішення про відмову у в їзді до Республіки Молдова»,але згідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, тобто до 21.04.2023 включно.

Тобто, Позивач фактично ухилилася від своєчасного виконання прийнятого відносно неї рішення про примусове повернення, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для прийняття відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішення Про примусове видворення з України.

Разом з цим, рішення про примусове видворення з України, правомірність якого є предметом судового розгляду у даній справі № 211/2981/23, відповідно до ч.5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не передбачено встановлення при прийнятті рішення про примусове повернення конкретного строку в який це рішення підлягає виконанню.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-УІ (зі змінами та доповненнями). Вказаним Закон № 3773-VІ визначено виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, процедуру оформлення відповідних дозвільних документів, та встановлено обов`язок іноземців та осіб без громадянства щодо своєчасного належного оформлення свого перебування в Україні та залишення території України в разі втрати законних підстав для подальшого постійного або тимчасового проживають на її території, або тимчасового перебування в Україні.

Чинним законодавством не передбачено виключень (в тому числі, у зв`язку з наявністю родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, що не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-УІ (зі змінами та доповненнями).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 343/2242/16-а.

Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені також в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 755/14023/17, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №522/14416/18, в постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 211/1113/18 (2- а/211/91/18), в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №274/7478/19.

Щодо посилання позивача, що повернення до країни з тоталітарним режимом, призведе до загрози її життя та свободи за ознаками належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Позивачем не надано жодного належного, допустимого, достовірного, та достатнього доказу, в розумінні статей 73, 74, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження наявності в неї будь-яких обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, або зазнати нелюдського або такого що принижує гідність поводження чи покарання, в разі повернення до країни походження.

Разом з тим, слід зауважити, що порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №3671-VІ (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частини 1 статті 7 вищевказаного Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (в чинній редакції Закону від 23.03.2023), оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - це заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обгрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Положеннями частини 2 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», передбачено, що заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Згідно до частини 7 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», у разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, його прізвище, ім`я, по батькові та інші дані про нього попередньо, до встановлення особи, записуються за його вказівкою, про що зазначається в реєстраційному листку на особу та робиться відповідний запис на заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно до частини 9 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Згідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Положеннями абзацу першого частини 2 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Доказів того, щогромадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зверталась із з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, матеріали справи не містять.

Крім того, слід зазначити, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця від 23.03.2023 року № 13, а також рішення про примусове видворення з території України № 3 від 02.05.2023, не містить жодної вказівки щодо конкретної країни або групи країн, до яких може вибути Позивач.

Під час складання уповноваженою посадовою особою рішення про примусове видворення з України, відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу роз`яснено права визначені статтею 63 Конституції України, в тому числі, роз`яснено право позивача виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача.

Вищевказана обставина підтверджується власноручним підписом громадянки російської федерації ОСОБА_1 у рішенні про примусове видворення № 3 від 02.05.2023, напроти відомостей про перекладача, біля напису «не потребує». Та ході оголошення громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийнятого відносно неї рішення про примусове видворення з України від 02.05.2023 № 3, позивачем не заявлено вимоги про залучення перекладача.

Зазначеним вище спростовуються твердження громадянки російської федерації ОСОБА_1 , щодо ніби то порушення її права на перекладача в ході оголошення їй рішення про примусове видворення з України.

Отже, враховуючи все викладене , рішення Довгинцівсько-Металургійного відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.05.2023 № 3 про примусове видворення з України, прийняте відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є законним і обґрунтованим рішенням компетентного суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 72,77,90, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Довгинцівсько-Металургійного відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державного міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко