Справа № 761/23271/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 21 жовтня 2022 року Головного управління ДПС у м. Києві про накладення адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 06 жовтня 2022 року на підставі наказу №3335-п від 30 серпня 2022 року Головним управлінням ДПС у м. Києві розпочато проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Європлюс» за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери, 6, корпус 3, за результатами якої складено акт перевірки від 13 жовтня 2022 року №30520/26/15/07/ НОМЕР_1 .

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №13379 від 19 жовтня 2022 року, а в подальшому, зокрема, 21 жовтня 2022 року заступником начальника Головного управління ДПС у м. Києві винесено постанову, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн за порушення вимог частини другої статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державною податковою службою України подано апеляційну скаргу, в якій остання просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, призначено справу до апеляційного розгляду у письмовому провадженні.

Позивач скористався своїм правом на подання письмового відзиву.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до фактичних обставин справи за наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 30 серпня 2022 року №3335-п та на підставі направлень від 13 жовтня 2022 року №12243, від 15 вересня 2022 року №10450, №10451 проведено фактичну перевірку за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 6, корпус 3, де здійснює діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю ОТК «Європлюс» з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).

За результатом проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 13 жовтня 2022 року реєстраційний №30520/26/15/07/ НОМЕР_1 , згідно з яким встановлено порушення суб`єктом господарювання вимог: пункту 6 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (зі змінами та доповненнями), а саме: здійснено розрахунок готівкою протягом одного дня з фізичними особами на суму більше 50 000,00 грн.

Актом фактичної перевірки від 13 жовтня 2022 року встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю ОТК «Європлюс» порядку проведення розрахунків за товари (послуги), а саме: здійснення розрахунку готівкою із фізичною особою протягом одного дня, понад установлену граничну суму через ПРРО відповідно до чеків від 09 вересня 2022 року №, від 30 серпня 2022 року №.

Таким чином, 30 серпня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю ОТК «Європлюс» відповідно до чеку № проведено готівковий розрахунок протягом одного дня на суму 53 999,00 грн, 09 вересня 2022 року відповідно до чеку № проведено готівковий розрахунок протягом одного дня на суму 80 000,00 грн.

Відповідачем встановлено вчинення позивачем двох правопорушень та прийнято рішення, що до позивача підлягає застосуванню штраф на підставі статті 163-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 200 неоподатковуваних доходів мінімумів громадян - 3400,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності постанови від 21.10.2022, як такої, що прийнята без дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині належного повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи, а також як такої, що прийнята з порушенням строків накладення адміністративного стягнення, що встановлені абзацом першим статті 38 КУпАП. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачем під час розгляду справи не доведено повторності вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 163-15 КУпАП, що є кваліфікуючою ознакою для притягнення його до відповідальності на підставі частини другої цієї статті.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 10 квітня 2023 року та оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. В таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Положення № 148 суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно.

Суб`єкти господарювання у разі зняття готівкових коштів із рахунків з метою здійснення готівкових розрахунків із фізичними особами зобов`язані надавати на запит банку (філії, відділення) підтвердні документи, на підставі яких здійснюються такі готівкові розрахунки, необхідні банку (філії, відділенню) для вивчення клієнта з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість суб`єктів господарювання та фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.

Обмеження, установлене в пункті 6 розділу II цього Положення, стосується також розрахунків під час оплати за товари, придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок готівки, одержаної за допомогою електронного платіжного засобу.47. Перевірки дотримання порядку ведення операцій з готівкою здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (далі - контролюючий орган) відповідно до його компетенції.

Пунктом 47 розділу IV Положення № 148 установлено, що перевірки дотримання порядку ведення операцій з готівкою здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (далі - контролюючий орган) відповідно до його компетенції.

Керівники суб`єктів господарювання несуть відповідальність за дотриманням порядку ведення операцій з готівкою. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку.

Контролюючий орган в разі виявлення порушень установленого порядку ведення операцій з готівкою застосовує до порушників штрафні санкції згідно з законодавством України.

Відповідно до статті 163-15 КУпАП порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою, недотримання установлених законодавством вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів тягне за собою накладення штрафу на фізичну особу - підприємця, посадових осіб юридичної особи від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, вчинена особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі частини другої статті 163-15 КУпАП, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 234-2 КУпАП податкові органи розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам податкових органів у проведенні перевірок (стаття 188-23). Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи.

Відповідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частиною четвертою розділу ІІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 № 566 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП додатково містять певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 30.08.2022 у справі №683/743/17 та у постанові від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи саме на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Під час судового розгляду справи відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду порушеної відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується із позицією суду першої інстанції щодо недоведеності з боку відповідача під час розгляду справи наявності складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 163-15 КУпАП, в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки як вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення.

Так, відповідач обґрунтовуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі частини другої статті 163-15 КУпАП посилається виключно на зміст позовної заяви позивача, в якій останній зазначив, що вже був притягнутий до відповідальності за аналогічне правопорушення.

У той же час, належним доказом, який свідчить про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі частини другої статті 163-15 КУпАП є постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності на підставі частини першої або ж другої статті 163-15 КУпАП, складена протягом останнього року.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова, у графі «притягався до адміністративної відповідальності раніше і за що» містить відомості «інформація відсутня».

Недотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині завчасного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи, а також недоведеність наявності складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 163-15 КУпАП, є достатніми підставами для висновку про протиправність оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, що, у свою чергу, виключає необхідність надання оцінки питанню дотримання відповідачем строків накладення адміністративного стягнення, що передбачені статтею 38 КУпАП.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції щодо протиправності постанови від 21.10.2022 та, відповідно, наявності підстав для її скасування є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують. Обставини справи судом першої інстанції встановлено правильно. Порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції не допущено.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині недотримання судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Стягуючи на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 2 735,00 грн, суд першої інстанції виходив з їх реальності, документального підтвердження, неминучості та пов`язаності з розглядом справи. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач під час судового розгляду справи не заперечував розмір зазначених витрат з мотивів їх неспівмірності.

Апеляційна скарга податкового органу у вказаній частині мотивована неспівмірністю витрат на правничу допомогу, присуджених до стягнення, із складністю справи та розміром штрафу, застосованого на підставі оскаржуваної постанови.

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Аналіз частини шостої статті 134 КАС України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт тощо.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає положенням частини сьомої статті 134 КАС України, відповідно до яких обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів також зауважує, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.04.2022 №500/1410/21 підтримано позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

За вказаних обставин та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем упродовж підготовки справи до апеляційного розгляду разом з відзивом на апеляційну скаргу подано клопотання про стягнення з відповідача 5470,00 грн витрат на правову допомогу, надану під час розгляду справи в апеляційній інстанції, а також додані, серед іншого, копії: договору від 25.10.2022 №25/22/10-ФО про надання правової (правничої) допомоги, додаткової угоди до нього, додатку №1 до договору, акту прийому-передачі наданих послуг №10 до договору від 25.10.2022 № №25/22/10-ФО.

Згідно з пунктом 1.1 договору від 25.10.2022 № №25/22/10-ФО адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту ( ОСОБА_1 ) у будь-якому статусі, у тому числі, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4.2 договору від 25.10.2022 № №25/22/10-ФО гонорар складається із суми вартості наданої правової допомоги, тарифи на яку узгоджені сторонами та зазначені у додатку №1 до цього договору.

Згідно з додатком №1 до договору від 25.10.2022 № №25/22/10-ФО розмір погодженого сторонами гонорару адвоката складає 5470,00 грн за одну годину надання правової допомоги.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 31 травня 2023 року №10 до договору від 25.10.2022 №25/22/10-ФО про надання правової (правничої) допомоги, адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу щодо:

вивчення, правовий аналіз матеріалів та надання правового висновку щодо обґрунтованості апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2023 у справі №761/23271/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення: витрачений час -0,3 години; розмір винагороди - 1 641,00 грн;

складення відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2023 у справі №761/23271/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення: витрачений час - 0,7 годин; розмір винагороди - 3829,00 грн;

Всього витраченого часу - 1 година; розмір винагороди - 5470,00 грн.

Понесені витрати на надання правничої допомоги підтверджуються документально, є пов`язаними із розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та значення справи для позивача.

Будь-яких доказів щодо неспівмірності розміру витрат, заявлених до стягнення, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт відповідачем суду апеляційної інстанції не надано.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, колегія суддів апеляційного суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат дійшла висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 470,00 грн.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для перерозподілу судових витрат, зокрема розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, як того просить позивач, оскільки апелянтом у справі виступає Головне управління ДПС у м. Києві, а не ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року у справі №761/28194/22 без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ) понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 470,00 грн. (п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві ().

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк