Справа № 420/3672/23
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3672/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,

за участю секретарів судового засідання Юхимчук К.І., Сидоренко Ю.С.,

представників позивача - Шморгуна В.О., Гудкової Н.Ф.,

представників відповідача - Костилєвої А.Д., Супрун Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АРІСТА»» (вул. Дегтярівська, 21, м. Київ, 04119) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АРІСТА» до Одеської митниці, в якому позивач просить суд:

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500370/2022/000114 від 23.12.2022.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000015/2 від 23.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що декларантом подано митні декларації на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з митними деклараціями до митного органу подані зовнішньоекономічний контракт та доповнення, а також інші документи відповідно до Митного кодексу України. Однак спірними рішеннями про коригування митної вартості збільшено вартість товару та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів. В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу. Усі документи, які зазначені у вищевказаної статті 53 МКУ як основні, були надані декларантом. Позивач вважає, що митний орган не надав пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування митної вартості.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов, а представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

14.03.2023 та 28.03.2023 до суду від Одеської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Декларантом було надіслано електронні повідомлення, в яких вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів. Таким чином, розбіжності усунені не були, а декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ. Також декларантом не було за власним бажанням надано додаткові, наявні у нього, інші документи, які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, а також не було надано всі витребувані митним органом документи. Отже, декларант не скористався правом відповідно п.3 ст. 53 МКУ надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом, було обрано метод визначення митної вартості - резервний. Оскільки, відповідно до п.2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59,60 МКУ, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62,63 МКУ методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п.1 статті 59 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, оскільки, відповідно до п.2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням другорядних способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), а саме: резервним методом.

20.03.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив, що належних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 30.05.2022 між SAFIR TUZ GIDA MAD.PAZ.NAK.INS.IHR.SAN ve TIC. A.S. та ТОВ «ТПО АРІСТА» укладено контракт №4, відповідно до якого продавець - SAFIR TUZ GIDA MAD.PAZ.NAK.INS.IHR.SAN ve TIC. A.S зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець - ТОВ «ТПО АРІСТА» прийняти та оплатити товар (а.с.49-51).

Декларант позивача здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією 22UA62U8, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МКУ.

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000015/2 від 23.12.2022 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000015/2 від 23.12.2022 року зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме:

1) Аркуші контракту від 30.05.2022 №4 не пронумеровані, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки;

2) Сукупність ваги товарів, зазначена у сертифікатах про походження є відмінною від сукупності ваги товарів у коносаменті;

3) У наданому сертифікаті відсутня інформація щодо ваги товарів у розрізі кожного товару окремо;

4) Сертифікат аналізу від 23.11.2022 б/н також не містить посилання на дану партію вантажу;

5) У декларації країни відправлення від 25.11.2022 № 22411500EX00001927зазначені е-фактури, які відрізняються за датою від наданих до митного оформлення проформ та інвойсу від 23.11.2022 № ST1756;

6) В інвойсі від 23.11.2022 № ST1756 міститься інформація лише про рахунок-проформу від 18.07.2022 № EX22-113 та не міститься жодної інформації щодо рахунку-проформи від 08.09.2022 № EX22-113-1, що може свідчити про ознаки підробки;

7) Цінова довідка від 24.10.2022 №121/118 містить відомості щодо номеру інвойсу, який є відмінним від наданого до митного оформлення рахункуфактури від 23.11.2022 № ST1756, що може свідчити про ознаки підробки;

8) у додатковій угоді від 12.12.2022 №б/н до договору про страхування вантажу від 24.11.2022 №-10-50 не містить відомості щодо номеру інвойсу та номеру пакувального листа, які є відмінними від номерів наданих до митного оформлення відповідних документів, що також може свідчити про ознаки підробки.

В рішенні зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Одеська митниця приймаючи Рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість другорядним - резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч. 3 ст. 52 цього МКУ.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000015/2 від 23.12.2022 року зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Щодо посилання відповідача на те, що аркуші контракту №4 від 30.05.2022 не пронумеровані, наявні сліди неодноразового сканування, що може свідчити про ознаки підробки, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 29 п.5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 28.07.2020 № 107, підробка - створення (повністю або частково) документа, подібного на справжній/автентичний документ, з метою незаконного його використання як справжнього/автентичного документа.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» № 8 від 03.06.2005 вказав, що підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів. З наведеного слідує, що наявність слідів сканування контракту, а також відсутність нумерації його сторінок не може свідчити про ознаки підробки вказаного документа.

Надаючи оцінку твердженням відповідача, що сукупність ваги товарів, зазначена у сертифікаті про походження товару є відмінною від сукупності ваги товарів у коносаменті, суд виходить із застосування норм права таким чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 МК України сертифікат про походження товару це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Частинами 1-2 ст. 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

При цьому сертифікат про походження товару не є тим документом, який впливає на визначення митної вартості товару.

Коносамент - це товаророзпорядчий документ, цінний папір, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу. У коносаменті не передбачено зазначення детального опису товару, в ньому зазначається стислий його опис, кількість і вага.

Зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України слідує, що обов`язковим документом, який подається декларантом на підтвердження митної вартість товару є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Інвойс - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі обов`язково повинно бути зазначено назва та юридична адреса організації експортера, назва і адреса компанії-покупця, найменування товару, його кількість, вага, ціна та умови поставки, характеристика товару.

Позивачем до митного оформлення був наданий Інвойс №ST1756 від 23.11.2022 та Додаток до інвойсу №ST1756 від 19.12.2022.

Відповідно до контракту № 4 від 30.05.2022 та інвойсу № ST1756 від 23.11.2022 компанія SAFIR TUZ GIDA MAD.PAZ.NAK.INS. IHR.ITH.SAN VE TIC A.S. (далі - Продавець) домовилась про продаж ТОВ «ТПО АРІСТА» (далі - Покупець) сіль (далі - товар) наступної кількості: Найменування, Кількість біг бегів, Вага нетто, кг Вага брутто, кг; Сіль таблетована 240, 300000, 300960; Сіль харчова 160, 200000, 200640; Сіль протиожеледна дорожня 1792, 2617800, 2620488.

Матеріалами справи підтверджено, що в процесі розвантаження товару 17-20.12.2022 у Ізмаїльському морському торговельному порту, Україна, було виявлено невідповідність товару, а саме нестачу та надлишок певних видів солі, вага яких не відповідала даним супроводжуючих документів. У зв`язку із зазначеним посадовою особою митниці, за участі представників порту, було складено Генеральний Акт № 79 від 19.12.2022, акт-сповіщення № 161 від 19.12.2022, Акт про невідповідність № 5000370/22/000040 від 20.12.2022, Акт про невідповідність № 5000370/22/000041 від 20.12.2022.

Фактична вага доставленого товару: Найменування, Кількість біг бегів, Вага нетто, кг Вага брутто, кг; Сіль таблетована 240, 300000, 300960; Сіль харчова 182, 227500, 228228; Сіль протиожеледна дорожня 1714, 2591512,42, 2594169.

На підставі Генерального Акту № 79 від 19.12.2022, з метою належного митного оформлення товару Продавцем було створено додаток до інвойсу № ST1756 від 19.12.2022. Додаток до інвойсу вказує вагу та кількість вже фактично доставленого товару та його вартість - 230 840,72 дол. США.

Декларантом на підтвердження митної вартості товару митним органам, крім інших обов`язкових документів, був наданий і додаток до інвойсу №ST1756 від 19.12.2022, в якому була зазначена вага доставленого товару.

Таким чином, доводи відповідача про відмінність сукупності ваги товарів є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо тверджень відповідача про те, що у наданому сертифікаті про походження товару відсутня інформація щодо ваги товарів у розрізі кожного товару окремо, суд зазначає, що сертифікат про походження товару не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК. Таким чином, сертифікат про походження товару має виключно інформаційний характер і зазначена в ньому інформація не може слугувати підставою для витребування додаткових документів.

Доводи відповідача про те, що сертифікат аналізу від 23.11.2022 б/н також не містить посилання на дану партію вантажу є необґрунтованими, оскільки відсутність у ньому посилання на конкретну партію товару не вплинуло на визначення митної вартості товару. Крім цього, суд зауважує, що сертифікат аналізу не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК. Таким чином, сертифікат про походження товару має виключно інформаційний характер і зазначена в ньому інформація не може слугувати підставою для витребування додаткових документів

Стосовно посилання відповідача на те, що у декларації країни відправлення від 25.11.2022 № 22411500EX00001927зазначені е-фактури, які відрізняються за датою від наданих до митного оформлення проформ та інвойсу від 23.11.2022 № ST1756, суд зазначає, що заповнення митної декларації знаходиться поза межами компетенції позивача, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару.

Крім цього, частиною 3 ст. 53 МК України передбачено, що копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, та подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни. Відповідачем у оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування невідповідності наданої позивачем копії митної декларації країни відправлення вимогам законодавства країни-відправника.

Також суд зазначає, що посилаючись на виявлені недоліки у митній декларації країни відправлення відповідач не наводить розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, що в свою чергу могли бути усунені після дослідження декларації країни відправлення.

Щодо тверджень відповідача, що в інвойсі від 23.11.2022 №ST1756 міститься інформація лише про рахунок-проформу від 18.07.2022 № EX22-113 та не міститься жодної інформації щодо рахункупроформи від 08.09.2022 №EX22-113-1, що може свідчити про ознаки підробки, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед інших, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до п. 7.1. контракту № 4 від 30.05.2022 платіж здійснюється згідно копій платіжних документів, наданих Продавцем: інвойс або проформа інвойс Продавця, підписаного додатку.

Оплата за товар була проведена за проформою інвойсом від 18.07.2022 № EX22-113, а залишок коштів був сплачений за інвойсом від 23.11.2022 №ST1756, що підтверджується наданими до митного оформлення платіжними дорученнями.

Зі змісту ч. 3 ст. 53 МК України слідує, що митний орган має право витребувати додаткові документи лише у разі, якщо подані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та у них наявні ознаки підробки.

Крім того, суд вказує, що відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товару не зазначено, яким чином відсутність посилання в інвойсі від 23.11.2022 №ST1756 на рахунок проформу від 08.09.2022 №EX22-113-1 вплинуло на визначення митної вартості товару.

Посилання відповідача на те, що цінова довідка від 23.10.2022 №121/118 містить відомості щодо номеру інвойсу, який є відмінним від наданого до митного оформлення, що може свідчити про ознаки підробки, суд вважає безпідставними з огляду наступне.

Пунктом 3.1. контракту № 4 від 30.05.2022 визначено, що ціна Товарів, поставка яких є предметом даного контракту формується Продавцем на підставі ринкових цін, узгоджується з Покупцем та зазначається в окремих Додатках, що є невід`ємною частиною цього контракту.

В додатковій угоді до Додатку №5 від 07.09.2022 до Контракту №4 від 30.05.2022 ціна товару визначена у розмірі 228 568 дол. США, що відповідає ціні товару, зазначеній у інвойсі №ST1756 від 23.11.2022.

Окрім цього, відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товару не зазначено, яким чином номер інвойсу за попередньою поставкою у ціновій довідці свідчить про підробку та вплинув на визначення митної вартості товару.

Стосовно посилання відповідача на те, що додаткова угода від 12.12.2022 до Договору страхування вантажу від 24.11.2022 №-10-50 містить відомості щодо номеру інвойсу та номеру пакувального листа, які є відмінними від номерів наданих до митного оформлення відповідних документів, що також може свідчити про ознаки підробки, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 додаткової угоди від 12.12.2022 до Договору добровільного страхування вантажу 24.11.2022 №-10-50 вищевказаний договір продовжує свою дію до 19.12.2022 (включно).

В свою чергу, як вказано позивачем та не спростовано відповідачем Договір страхування вантажу від 24.11.2022 №-10-50 у п.1.2 розділу «Умови перевезення вантажу» у графі «Назви та номера товаросупроводжувальних документів» містить посилання на: Інвойс №ST1756; Пакувальний лист від 23.11.2022 згідно інвойсу №ST1756.

Окрім цього, матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ч. 2 ст. 53 МУ України позивачем були надані документи, які підтверджують вартість страхування, а саме страховий поліс №-10-50 від 24.11.2022, в якому зазначено, що вартість страхового платежу становить 11 030,51 грн., платіжну інструкцію №40 від 02.12.2022 на суму 11 030,51 грн.

Таким чином, вказані доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Водночас приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Крім цього суд зазначає, що решта доводів та заперечень відповідача приведених у відзиві не спростовують висновки суду по суті заявлених позовних вимог.

Приписи МКУ зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15)

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Такі докази не містяться і в матеріалах справи.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 72, 73, 75, 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 року по справі №320/3053/19 сформований правовий висновок, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 29524 грн.

Суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 29524 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд дійшов наступного висновку.

В обґрунтування клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу представник позивача зазначив, що професійна правнича допомога надається адвокатами Адвокатського об`єднання «Едвайзерс», Шморгуном Віталієм Олеговичем під керівництвом Гудкової Наталі Федорівни, яка безпосередньо надавала ТОВ «Торгівельно-промислове об`єднання «АРІСТА» професійну правничу допомогу у справі, має юридичний стаж більше 17 років та здійснює адвокатську діяльність понад 10 років, є засновником та головою Адвокатського об`єднання «Едвайзерс», членом Транспортного комітету Асоціації правників України, тренером Правничої школи Європейської бізнес асоціації, має високий рівень професійної компетенції та спеціалізації з транспортного та митного права.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надані: копія договору про правову допомогу №02/01/23 від 13.01.2023, копія додаткової угоди №1 від 13.01.2023 до цього договору, та платіжна інструкція №125 від 27.01.2023 на суму 20000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи представником позивача фактично були вчинені дії з підготовки та подання адміністративного позову та відповіді на відзив.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що вартість роботи по підготовці та поданні адміністративного позову та відповіді на відзив у вказаній справі становить 20000 грн. Дана адміністративна справи є типовою справою та така вартість не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд враховує, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, що передбачає явку сторін (їх представників) у підготовче та судові засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду даної справи, представники позивача брали участь у двох підготовчих засіданнях та трьох судових засіданнях у справі.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 5000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АРІСТА»» (, вул. Дегтярівська, 21, м. Київ, 04119) до Одеської митниці (, вул. Лип Івана та Юрія, 21, м. Одеса, 65078) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500370/2022/000015/2 від 23.12.2022 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500370/2022/000114 від 23.12.2022 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АРІСТА»» судовий збір у розмірі 29524 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса