Справа № 120/5463/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2023 р. Справа № 120/5463/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому таке, на її думку, слід скасувати.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду , в якому просить зобов`язати відповідача призначити з 31.03.2023 пенсію зі зниженням пенсійного віку як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, без обмеження такої максимальним розміром в 168 грн.

Ухвалою суду від 03.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.05.2023та 31.05.2023 на адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, у якому зазначено, що 31.03.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до екстериторіального принципу розгляду заяв про призначення пенсії рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Згідно з наданими документами, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача склав 30 років 10 місяців 24 дні. Проте, відповідно до наданих документів період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 склав 3 роки 2 місяці 18 днів, що не дає їй права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Періоди проживання зазанчені у довідці від 10.04.1995 за №752 пенсійним фондом не враховано, оскільки така не завірена печаткою та підписом уповноваженої особи. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

31.03.2023 позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наслідком розгляду поданої заяви, з урахуванням принципу екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №26 від 07 квітня 2023 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через відсутність станом на 01.01.1993 доказів її проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами статті 55 вказаного Закону передбачені умови призначення пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону № 796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали в зоні посиленого радіологічного контролю, провадиться у разі вибору цих осіб згідно з нормами Закону № 1058-IV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Отже, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка постійно проживала або постійно працювала в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 4-х років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні три повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Період збільшення віку виходу на пенсію передбачений статтею 26 Закону №1058-IV, згідно з якою особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058-ІV.

Як зазначено у рішенні про відмову у призначенні пенсії, згідно з наданими позивачем документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 становить 3 роки 02 місяці 18 днів (з 17.04.1987 по 31.08.1987, з 08.12.1987 по 11.06.1988, з 16.11.1989 по 03.05.1990, з 20.12.1991 по 10.11.1992).

Стосовно підтвердження періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю, то варто врахувати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років (абзац 6 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII).

В даному випадку, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відмова у призначенні позивачу пенсії ґрунтується на висновках пенсійного фонду, що ОСОБА_1 не надала належних доказів в підтвердження того, що вона станом на 01.01.1993 проживала/працювала в зоні посиленого радіологічного контролю 4 і більше років. В зв`язку з цим, ГУ ПФУ у Львівській області дійшло висновку, що позивач не набула права скористатись пільгами встановленими ст. 55 Закону № 796-XII.

Суд з такі висновки відповідача оцінює критично з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що позивач є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю 4 категорії та має право на пільги і компенсації встановлені для осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серії НОМЕР_1 .

Крім того, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач в період з 17.04.1987 по 31.08.1987, з 08.12.1987 по 11.06.1988, з 16.11.1989 по 03.05.1990 та з 20.02.1991 по 01.12.1993 працювала в установах, які до 2015 року вважались такими, що територіально розміщені в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія).

Таким чином, наявні в матеріалах справи посвідчення серії НОМЕР_1 та трудова книжка серії НОМЕР_2 засвідчують той факт, що позивач дійсно станом на 01.01.1993 проживала (працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) більше чотирьох років, а тому має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 1 рік за кожні три повні роки проживання на такій території.

Отже, подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю і зокрема дотримання позивачем вимоги необхідної для призначення пенсії за віком, а саме - факту постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, станом на 1 січня 1993 не менше чотирьох років.

При цьому, який саме розмір відповідної пільги, тобто на яку саме величину зниження пенсійного віку вона набула право, визначається в залежності від документально підтвердженого періоду проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Суд враховує, що визначена в абз. 6 частини 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку "на 2 роки" встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Проте, позивачем не надано як пенсійному органу так і суду належних документів, які б засвідчували її постійне проживання (роботу) у зонах, визначених статтею 55 Закону № 796-ХІІ з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31 липня 1986 року, а відтак матеріалами справи не підтверджено її право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку "на 2 роки" відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

В даному випадку, наявними в матеріалах справи доказами (посвідченням серії НОМЕР_1 та трудовою книжкою серії НОМЕР_2 ) підтверджені лише періоди проживання (роботи) позивача в зоні посилення радіологічного контролю з 17.04.1987 по 31.08.1987, з 08.12.1987 по 11.06.1988, з 16.11.1989 по 03.05.1990 та з 20.02.1991 по 01.12.1993, які в сукупності становлять 4 роки 1 місяць 19 днів, що дає право позивачу на зниження пенсійного віку на 1 рік, з розрахунку 1 рік за 3 роки проживання / роботи.

За даними паспорта громадянина України Серії НОМЕР_3 позивач народилась 03.05.1966 та на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (31.03.2023) її вік становив 56 повних років, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, навіть з урахуванням права на зниження пенсійного віку на 1 рік.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для розподілу судових витрат згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, 10, м. Львів, 79016, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна