Справа № 640/17612/22
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

13.10.2022 (зареєстрований судом 17.10.2022) ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, в якому просить:

- скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.02.2020 року №633/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятого на підставі Висновку «Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації» від 26.12.2019 року, в частині відмови скасування рішення з індексними номерами: 49371752 від 28.10.2019 року; 49466574 від 01.11.2019 року; 49466706 від 01.11.2019 року; 49466804 від 01.11.2019 року; 49466972 від 01.11.2019 року, прийнятих державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Гаращенко В.В.;

- зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» поновити в «Державному реєстрі прав» відомості про об`єкт нерухомості: нежиле приміщення №18 та №19, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; розділ ОНМ: 000; реєстраційну справу за реєстраційним номером ОНМ : 000 та запис про ОНМ : 000.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2022 р. позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч.4 ст.169 КАС України та ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що під час прийняття рішення про залишення позовної заяви без руху та відмові у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду не враховані доводи та обставини, зазначені у позовній заяві, зокрема, що про порушене право він дізнався 16.12.2021 після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2022 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк десять днів з моменту отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На зазначену ухвалу позивачем 25.10.2022 було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій позивач зазначив, що про порушене право він дізнався 16.12.2021 після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов подано поза межами строку звернення до адміністративного суду, а заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом не містить підстав поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з адміністративним позовом про оскарження наказу Міністерства юстиції України від 20.02.2020 року звернувся до суду 13.10.2022, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі № 640/3940/19.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Так, зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації 18.11.2019 та просив скасувати рішення № 49371752 від 28.10.2019, № 449466574 від 01.11.2019, № 49466706 від 01.11.2019, № 49466804 від 01.11.2019, № 49466972 від 01.11.2019, прийняті державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» м. Київ Геращенко В. В.; скасувати рішення № 47907998 від 23.07.2019, прийняте державним виконавцем Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Волинської області Гарбарчуком О. О.; поновити право власності позивача на нежиле приміщення № 18 та № 19 за адресою АДРЕСА_1.

Позивач був присутній особисто на засіданні Комісії 26.12.2019, за результатом якого складений висновок комісії від 26.12.2019, на підставі якого Міністерством юстиції України прийнято Наказ № 633/5 від 20.02.2020, за змістом якого скаргу задоволено частково, скасовано рішення № 47907998 від 23.07.2019, прийняте державним виконавцем Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Волинської області Гарбарчуком О. О., в іншій частині вимог відмовлено.

Позивач зазначає, що 16.12.2021 він ознайомився із матеріалами кримінального провадження № 0007706 від 30.11.2015, зокрема, з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо приміщень № 18 та № 19 за адресою АДРЕСА_1.

В лютому 2022 року позивач ознайомився з копіями документів, які 27.01.2022 вилучені в архіві Департаменту реєстрації КМДА.

За результатами ознайомлення, позивачу стало відомо, що члени Комісії Міністерства юстиції України усвідомлено зазначили у висновку від 26.12.2019 неправдиву інформацію.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (Порядок № 1128).

За змістом п. 8 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження.

За приписами п. 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду (п. 11 Порядку № 1128).

Отже, Комісія розглядає скарги на підставі наявних у матеріалах справи документів, запрошує заінтересованих осіб та ознайомлює їх із матеріалами такої справи.

Як зазначає позивач, підставою для звернення його до суду, та як поважна причина поновлення процесуального строку, є факт викладення Комісією завідомо неправдивої інформації у висновку, про що стало відомо після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки комісія розглядає скарги на підставі наявних у матеріалах справи документів, з якими мав можливість ознайомитись позивач як до засідання 26.12.2019, так і під час його проведення, про наявність розбіжностей у використаній інформації ОСОБА_1 міг дізнатись після отримання тексту висновку, про наявність якого знав 26.12.2019.

Разом з тим, відповідно до частини 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, доводи апелянта про те, що лише 16.12.2021 останній ознайомився з матеріалами кримінального провадження та довідався, що члени Комісії зазначити у висновку завідомо неправдиву інформацію є безпідставними, оскільки звертаючись до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційні дії ОСОБА_1 вже стверджував про протиправність проведених реєстраційних дій, а відтак у разі не згоди з наказом Міністерства юстиції України знав про його існування та мав можливість його оскаржити.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про оскарження наказу Міністерства юстиції України від 20.02.2020 року №633/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Посилання позивача на лист Міністерства юстиції України від 04.10.2022 року є безпідставними з огляду на вищевикладене.

Щодо доводів позивача в частині зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» поновити в «Державному реєстрі прав» відомості про об`єкт нерухомості: нежиле приміщення №18 та №19, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; розділ ОНМ: 000; реєстраційну справу за реєстраційним номером ОНМ : 000 та запис про ОНМ : 000, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно- правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Наказ Міністерства юстиції України за результатами скарги у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно має одночасно приватно-правовий (що стосується безпосередньо майнових прав) та публічно-правовий характер.

При цьому, публічно-правова складова розповсюджується лише на частину дотримання Комісією вимог законодавства, зокрема, Порядку № 1128, а специфіка предметної підсудності виключає можливість окружного адміністративного суду вирішувати спір про майнове право.

Так, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спір щодо речового права на нерухоме майно, може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства, поза межами спору із Міністерством юстиції України.

Отже, зазначена підстава вказана апелянтом не знайшла свого підтвердження у ході розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2020 року по справі №120/1560/19-а.

Таким чином, подана позивачем заява про поновлення пропущеного строку не містять в собі належних обґрунтувань та доводів поважності причин пропуску позивачем строку для звернення до суду з даним позовом у шестимісячний строк.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутись до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо заяву не буде подано або вказані підстави для поновлення строку звернення до суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів поважність пропуску строку звернення до суду з даним позовом, тому ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2022 р., прийнята на підставі п.9 ч.4 ст.169 та ч.2 ст.123 КАС України, є обґрунтованою.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження позивача не спростовують правильності висновків суду.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2022 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель