Справа № 140/4220/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4220/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів від 23.01.2023 №151-п, №147-п.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80, підпунктів 69.2, 69.27 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК України) та отриманої інформації від Державної податкової служби України (далі ДПС України) від 29.12.2022 № 17566/7/99-00-07-04-01-07, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства щодо можливого використання праці осіб, з якими не оформлені трудові відносини, створення та видачі підакцизних товарів фіскальних чеків, які не містять коду товару, ГУ ДПС у Волинській області видано наступні накази від 23.01.2022:

- № 151-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 », яким призначено проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в магазині за адресою: АДРЕСА_1 ;

- № 147-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 », яким призначено проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в магазині за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані накази позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки для проведення фактичної перевірки мають існувати фактичні обставини, передбачені підпунктами 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України та передумови, які дозволяють податковому органу, керуватись вказаною правовою нормою при призначенні такої перевірки.

Зазначає, що однією з підстав для призначення фактичних перевірок слугував лист ДПС України від 29.12.2022 № 17566/7/99-00-07-04-01-07, який містить інформацію про можливі порушення позивачем законодавства щодо можливого використання праці осіб, з якими не оформлені трудові відносини; створення та видачі підакцизних товарів, фіскальних чеків, які не містять коду товару. Однак цей лист не пояснює, яким чином встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності в дотриманні підприємцем вимог чинного законодавства; відсутній попередній аналіз діяльності позивача на підставі податкової інформації. Єдиною підставою є факт здійснення господарської діяльності позивачем.

Як на підставу незаконності спірних наказів, також посилається на відсутність в них конкретних підстав призначення перевірки окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки. Вказує, що підставу для проведення перевірки необхідно відрізняти від її нормативного обґрунтування і така окремо має бути зазначена в наказі.

Позивач вказує, що документи, на підставі яких прийнято оскаржувані накази, повинні містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, яких у відповідача немає. Зазначення у наказах підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, які визначають у них підстави для проведення перевірки, є недостатнім для надання податковому органу здійснювати перевірку, а визначений у наказах предмет проведення перевірки не відповідає зазначеним у них підставам, що суперечить вимогам статті 80 ПК України.

У відзиві на позовну заяву № 1439/03-20-05-01-10 від 14.04.2023 представник відповідача позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних наказів, які містять усю необхідну інформацію, в тому числі і про фактичні та юридичні підстави для проведення перевірки. Фактичною підставою для проведення перевірки у наказах відображено отримання інформації від ДПС України, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме отримання листа від 29.12.2022 № 17566/7/99-00-07-04-01-07 щодо можливого використання ФОП ОСОБА_1 праці осіб, з якими не оформлені трудові відносини, створення та видачі при продажу підакцизних товарів фіскальних чеків, які не містять коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД. Крім того, як у спірних наказах на проведення перевірок, так і в листі ДПС України від 29.12.2022 № 17566/7/99-000-07-04-01-07 зазначено також суть порушень, які можливо вчинено платником податків, та норми статей законодавства, які регулюють такі порушення (арк. спр. 24 - 27).

У відповіді на відзив, зареєстрованим 15.05.2023 за вхідним номером канцелярії суду 32063/23 позивач позов підтримала, просила його задовольнити, вказуючи, що вона як фізична особа-підприємець самостійно здійснює торгівлю продуктами харчування разом із найманими працівниками. Крім того, її чоловік також здійснює господарську діяльність (реалізацію продуктів харчування) у належних їм об`єктах торгівлі, переважна частина яких знаходиться у сільській місцевості і не потребує щоденного та повного робочого дня через невелику кількість покупців, а тому на деяких об`єктах господарська діяльність здійснювалась позивачем особисто, її чоловіком та найманими працівниками вибірково. Тому, зазначена у листі ДПС України інформація стосовно можливих порушень вимог трудового законодавства (в частині неоформлення найманих працівників) не є обґрунтованою, не підтверджується відповідними доказами, відтак не може слугувати підставою для проведення фактичної перевірки, оскільки така інформація має бути ствердною, а не свідчити про можливі порушення платником податків вимог законодавства у цій сфері.

У оспорюваних наказах наведені й інші можливі порушення вимог законодавства, які не відображені у листі ДПС України, зокрема: створення та видача при продажі підакцизних товарів фіскальних чеків, які не містять коду товару наведено лише щодо об`єктів господарської діяльності у магазинах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (при тому, що наказ на проведення фактичної перевірки № 151-п стосується магазину, який знаходиться в АДРЕСА_1 і жодної інформації про можливі порушення вимог законодавства у цій точці торгівлі у листі не наведено).

Також у спірних наказах зазначені можливі порушення позивачем при дотриманні встановлених державою фіксованих та граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки), а також при дотриманні вимог законодавства у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, які у листі ДПС України взагалі не відображені.

Вказує, що інформації з інших джерел про порушення позивачем законодавства у оскаржуваних наказах не зазначено, що свідчить про їх незаконність.

Наведені обставини свідчать лише про формальність листа ДПС, як підстави для проведення фактичної перевірки господарської діяльності.

Додатково вказує, що приймаючи рішення про проведення фактичних перевірок, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки господарської діяльності позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки (арк. спр. 47 - 48).

У запереченнях, які надійшли до суду 18.05.2023 та зареєстровані за вхідним номером канцелярії 33692/23 представник відповідача вважає необґрунтованими аргументи, які викладені у відповіді на відзив і просить суд не враховувати їх при розгляді справи по суті, у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що фактичною підставою для проведення фактичної перевірки може бути інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, яка отримана в результаті обміну інформацією в системі податкових органів (арк. спр. 52).

Після усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 21.03.2023 (арк. спр. 14), ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 19).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Волинській області про розгляд справи за його участі відмовлено (арк. спр. 57).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована з 15.02.2018 як фізична особа-підприємець, видами діяльності якої є 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, та тютюновими виробами (основний), 47.21 роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах, 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.30 обслуговування напоями (арк. спр. 56).

ГУ ДПС у Волинській області видано накази, якими призначено проведення фактичних перевірок ФОП ОСОБА_1 : від 23.01.2023 № 151-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 » за адресою господарської одиниці: АДРЕСА_1 , та від 23.01.2023 № 147-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 » за адресою господарської одиниці: АДРЕСА_2 . Перевірки призначені з питань дотримання вимог ПК України, Кодексу законів про працю України, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі Закон № 481/95-ВР), «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII, «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР, «Про платіжні послуги» від 30.06.2021 № 1591-ІХ, «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 № 5007-VI, постанови Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні. Дата початку перевірок - 24.01.2023, тривалість - 10 діб за період діяльності платника податків (суб`єкта господарювання), з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, по дату завершення фактичної перевірки (арк. спр. 8, 9).

Крім того, вказані накази прийняті ГУ ДПС у Волинській області з покликанням на підпункти 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80, пункт 80.8 статті 80, підпункти 69.2, 69.27 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, та на підставі отриманої інформації від ДПС України, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме отримання листа від 29.12.2022 № 17566/7/99-00-07-04-01- щодо можливого використання ФОП ОСОБА_1 праці осіб, з якими не оформлені трудові відносини, створення та видачі при продажу підакцизних товарів фіскальних чеків, які не містять коду товару, з метою контролю за дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Як убачається з письмових матеріалів справи, на підставі даних наказів було розпочато фактичні перевірки господарської діяльності позивача, які не були здійснені із-за відмови в допуску проведення таких перевірок, що підтверджено відповідними актами від 24.01.2023, складеними посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області (арк. спр. 33, 34, 35, 39, 40, 41).

Уважаючи накази ГУ ДПС у Волинській області про проведення фактичних перевірок від 23.01.2023 № 151-п та № 147-п протиправними, та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) та який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктами 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 580/2615/21).

Як вбачається з оскаржуваних наказів «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 » від 23.01.2023 № 151-п, № 147-п, правовою підставою для призначення та проведення фактичної перевірки відповідачем було вказано підпункти 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому, у наказах від 23.01.2023 № 151-п та № 174-п в обох випадках міститься посилання на лист ДПС України від 29.12.2022 № 17566/7/99-000-07-04-01-07 (арк. спр. 43 - 44).

У вказаному листі зазначено, що відповідно до відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску) за III квартал 2022 року ФОП ОСОБА_1 використовувала працю найманих працівників: липень 2022 року 4 особи (середня заробітна плата 6,5 тис. грн), серпень 2022 року - 3 особи (середня заробітна плата 6,5 тис. грн), вересень 2022 року 3 особи (середня заробітна плата 6,5 тис. грн). Наведені суми заробітної плати відповідають встановленій обов`язковій мінімальній заробітній платі по Україні та є значно меншими від середніх у сфері торгівлі. Разом з цим, ФОП ОСОБА_1 використовує працю лише 3 найманих працівників на 6 господарських одиницях, за умови, що всі господарські одиниці щоденно проводять розрахунки, що може свідчити про використання праці осіб, з якими не оформлені трудові відносини.

Крім того, за результатом аналізу фіскальних чеків із СОД РРО встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при оформленні розрахункових операцій створював/друкував невідповідні розрахункові документи, зокрема, при реалізації алкогольних напоїв видавались фіскальні чеки, які не містять цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку. Зазначеним суб`єктом господарювання при продажу підакцизних товарів створювались та видавались фіскальні чеки, які не містять коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Зокрема, у листі ДПС України наведено, як приклад, фіскальний чек від 06.10.2021 ФН 7050005 (РРО ФН , що зареєстрований за ФОП ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_4 ), який підтверджує продаж у цій господарській одиниці, крім іншого підакцизного товару, 1 пляшки пива «Туборг Грін» ємністю 0,5 л за ціною 24,00 грн. Тобто, такий товар не містив коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, що свідчить про можливе порушення порядку проведення розрахунків, встановленого статтею 3 Закону №265/95-ВР, та абзацу другого пункту 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.06.2016 № 13.

Крім того, листом надано доручення проаналізувати зазначену інформацію, провести аналіз діяльності ФОП ОСОБА_1 та організувати і провести фактичні перевірки.

Суд відхиляє твердження позивача щодо відсутності у контролюючого органу підстав для призначення та проведення перевірок згідно з оскаржуваними наказами з огляду на відсутність у листі ДПС України від 29.12.2022 № 17566/7/99-000-07-04-01-07 конкретних відомостей або документів, якими встановлені факти сумнівності в дотриманні підприємцем вимог чинного законодавства, та зазначає про таке.

Із аналізу змісту наведеного листа вбачається про наявність інформації саме про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи, зокрема, про можливе використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету (обґрунтовано неспівмірністю кількості найманих працівників із кількістю господарських одиниць суб`єкта господарювання); створення та видачі при продажу підакцизних товарів фіскальних чеків, які не містять коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД із наведеними прикладами фіскальних чеків, що підтверджує продаж підакцизного товару за відсутності коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Проте, норма підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України не потребує конкретизації факту порушення, передумовою проведення фактичної перевірки з вказаних підстав є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби, а наявність чи відсутність таких порушень буде спростовуватись чи навпаки підтверджуватись під час проведення самої фактичної перевірки.

Стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №120/5229/20-а).

Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі №500/1331/21 зазначив, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Таким чином на день прийняття наказів про призначення фактичних перевірок від 23.01.2023 № 147-п та № 151-п в контролюючого органу була наявна податкова інформація, яка слугувала підставою для перевірки підприємця. В свою чергу податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України (стаття 16 Закону України Про інформацію). Відтак, безпідставним є твердження позивача, що не існувало правових підстав для проведення фактичної перевірки.

На думку суду, у відповідності до вимог підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, на підставі листа ДПС України, який є державним органом, та з метою здійснення функцій контролю за дотриманням платниками податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, ГУ ДПС у Волинській області було правомірно прийнято накази від 23.01.2023 № 151-п та № 147-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 ».

Суд критично ставиться до посилань позивача, як на підставу незаконності оспорюваних наказів, на той факт, що у листі ДПС № 17566/7/99-00-07-04-01-07 від 29.12.2022 та наказі на перевірку № 151-П від 23.01.2023 вказані різні адреси одиниць господарювання (м. Ківерці та м. Луцьк), оскільки метою перевірки є встановлення наявності чи відсутності порушень норм податкового законодавства саме суб`єктом господарювання незалежно від місця здійснення господарської діяльності. Таким чином перевірці підлягають всі господарські одиниці позивача.

Як убачається з інформації, наявній в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» позивач по даній справі оспорює й інші накази про проведення перевірок за всіма адресами господарських одиниць, які винесені з тих же підстав, що і спірні накази по даній справі, зокрема: накази №№ 149-п, 150-п (справа № 140/1438/23) та №№ 146-п, 148-п (справа № 140/1403/23).

Здійснення вибіркової перевірки суб`єкта господарювання за принципом територіальності господарських одиниць може мати наслідком латентність можливих податкових порушень, за які передбачена відповідальність.

Крім того Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Дана норма ПК узгоджується з висновками ВС у постанові від 03.11.2022 у справі №320/8042/21.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

З аналізу підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин.

Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних наказів від 23.01.2023 № 151-п та 147-п.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані накази від 23.01.2023 № 149-п та № 150-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_2 » є правомірними та таким, що прийняті відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування вказаних наказів з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправними та скасування наказів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович