Справа № 300/1718/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2023 р. справа № 300/1718/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

У адміністративному позові позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності та незарахуванні періодів проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991 та роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 19.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022 до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити пенсію по інвалідності з урахуванням висновків суду про включення до загального страхового стажу при обчисленні розміру пенсії періодів проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991 та роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 19.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022 до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.02.2023 за №61 відмовлено у призначенні такого виду пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Свою відмову відповідач 2 мотивував тим, що відповідно до статей 30,32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію такого виду, залежно від групи інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. При цьому, до страхового стажу не враховано період проходження військової служби з 21.06.1989, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 19.05.1989, оскільки не зазначено повну дату звільнення в запас. Відсутні копії сторінок з інформацією про зарахування та звільнення з військових частин. Також відповідач не врахував до страхового стажу позивача періоди роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 19.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022, через те, що на титульному аркуші дубліката трудової книжки серії АТ-VIII за № НОМЕР_3 від 19.02.1994 наявний допис дати народження та не зазначено підстави внесення допису. ОСОБА_1 вважає таку відмову пенсійного органу протиправною та просить суд скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61, зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV з врахуванням спірних періодів до загального страхового стажу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в порядку, визначеному статтею 263 КАС України. Пунктом 3 резолютивної частини такої ухвали судом витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області разом з належним чином завірені копії документів, що слугували підставою для прийняття рішення від 28.02.2023 за № 61.

02.05.2023 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на адміністративний позов. Щодо заявлених позовних вимог відповідач 1 заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, де, зокрема, зазначив, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058-ІV. При цьому, ГУ ПФУзауважує, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) та території РРФСР по 31.12.1991. Щодо неврахування до загального страхового стажу періоду проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991 у відзиві зазначено про відсутність копій сторінок військового квитка з інформацією про зарахування та звільнення з військової частини. На підставі вищенаведеного відповідач 1 просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області також скористалося правом подання відзиву на адміністративний позив, який надійшов до суду 04.05.2023 через підсистему "Електронний суд".У відзиві відповідач 2 проти заявлених позовних вимог заперечив, зокрема, зазначив, що до загального страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991, через відсутність копій сторінок військового квитка з інформацією про зарахування та звільнення з військової частини. Також наголосив, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 відповідно до відомостей паспорту серії НОМЕР_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-12).

Відповідно до змісту Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, виданою Калуською міжрайонною МСЕК, серії 12 ААГ за №207224 від 20.01.2023, вбачається, що ОСОБА_1 з 04.01.2023 призначена ІІ група інвалідності (арк. с. 10).

20.02.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак, після опрацювання системою поданої заяви, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким було винесено спірне рішення за №61 від 28.02.2023 про відмову у призначенні заявленого виду пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У цьому рішенні зокрема зазначено, що відповідно до статей 30, 32 Закону України №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію такого виду, залежно від групи інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. При цьому, до страхового стажу позивача не враховано період проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 19.05.1989, оскільки не зазначено повну дату звільнення в запас. Відсутні копії сторінок з інформацією про зарахування та звільнення з військових частин. Також відповідач 2 не врахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 19.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022, через те, що на титульному аркуші дубліката трудової книжки серії АТ-VIII за № НОМЕР_3 від 19.02.1994 наявний допис дати народження та не зазначено підстави внесення допису. Відповідно до відомостей, які містяться у даному рішенні, страховий стаж ОСОБА_1 становить 0 років 0 місяців 0днів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Згідно з ч.1 статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Статтею 30 (ч.1, ч.2) Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

За приписами ч.1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Що стосується періоду проходження позивачем строкової військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991, то суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту "в" абзацу 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за №61 від 28.02.2023 до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991, оскільки не зазначено повну дату звільнення в запас та відсутні копії сторінок з інформацією про зарахування та звільнення з військових частин.

Проте, за даними копії військового квитка позивача серії НОМЕР_5 від 19.05.1989 (а.с. 56,зв.бік), а саме розділу 15 (стор.4) "Проходження діючої військової служби"вбачається, що ОСОБА_1 з червня 1989 по червень 1991 проходив стройову військову службу із зазначенням найменувань (номерів) військових частин. Також за відомостями військового квитка (ст3, розділ ІІ, п.12) та обліково- послужної картки позивач 21.06.1989 призваний на військову службу, а 25.06.1991 - звільнений з військової служби в запас із зобов`язанням 01.07.2021 прибути для постановлення на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, у матеріалах міститься належним чином засвідчена довідка від 30.03.2023 за №1/15, видана ІНФОРМАЦІЯ_3, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 дійсно проходив строкову службу в армії з 21.06.1989 по 01.07.1991.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації, суд зазначає про таке.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_6 від 19.02.1994 позивач працював такі періоди (мовою оригіналу):

з 19.02.1994 по 27.07.1999 в АОЗТ «Содружество Радужний» на посаді машиніста парової рухомої депарафінізованої установки 4 розряду;

з 01.06.2001 по 05.02.2003 у ЗАО «Обьнефтеремонт»;

з 12.02.2003 по 25.12.2006 в ЗАО Корпорация «Северзассервис»;

з 20.03.2007 по 21.08.2017 в «Буровая компания ОАО «Газпром»;

з 05.12.2017 по 05.10.2018 в ООО «Новоуренгойськое управление буровых работ»;

згідно із записами вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_7 від 05.04.2019:

з 05.04.2019 по 02.07.2019 в ООО БК «Восток»;

з 16.07.2019 по 08.02.2021 в ООО «Газпром бурение»( стосовно цього періоду, суд звертає увагу на те, що позивачем допущено технічну помилку щодо вказання початкової дати періоду: «19.07.2019», в той час як у вкладиші трудової книжки у записі №03 зазначена дата «16.07.2019»);

з 15.02.2021 по 05.03.2022 у ООО «ТаймырБурСервис».

На вкладиші зазначена дата народження позивача " ІНФОРМАЦІЯ_1 " без виправлень. На титульному аркуші трудової книжки вказано рік народження "1971 г.", який перекреслено та поряд зазначена повна дата ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вищенаведений стаж роботи також підтверджується довідками роботодавців від 28.02.2023 №04/24, від 21.02.2023 № 0210, від 29.09.2022, від 07.02.2023 № 686/23-75 (а.с.31-36).

Згідно з довідкою від 28.01.2023 № 101-23-000-4073-7838 ОСОБА_1 не є отримувачем пенсії та соціальних виплат від пенсійного фонду російської федерації (а.с.30).

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі по тексту також - Закон№1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Щодо посилань ГУ ПФУ у Миколаївській області у спірному рішенні, на те що на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_8 від 19.02.1994 наявний допис дати народження та не зазначено підстави внесення запису, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазнала такого порушення, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію по інвалідності, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини, та виходячи з мотивів територіального органу пенсійного фонду України, викладених в спірному рішенні від 28.02.2023, суд дійшов висновку щодо неправомірності відмови в зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів трудової діяльності позивача в російській федерації та військової служби, що дає право на пенсію по інвалідності.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у цьому провадженні), сформовану у рішенні від 21.01.1999 р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії". Зокрема, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки таке рішення прийнято безпідставно та необґрунтовано.

Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61.

Враховуючи вищенаведене та те, що заява позивача від 20.02.2023 була розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області та саме зазначеним органом не зараховано стаж позивача, а також прийнято оскаржуване рішення, для повного захисту його порушеного права, суд, у відповідності до ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61, зобов`язання відповідача 2 зарахувати до стажу період проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991 та роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 16.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022, а також зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 20.02.2023 з урахуванням спірних періодів та прийняти рішення по суті заяви.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності, то суд відмовляє в задоволенні таких вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"затвердженимпостановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Тож суд доходить висновку, що правова категорія "призначення пенсії" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону №1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 5 ст. 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

За статтею 83 Закону №1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби забезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та враховуючи те, що ГУ ПФУ в Миколаївській області, рішення якого оскаржується позивачем, не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, у суду відсутні підстави зобов`язувати інший територіальний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком. А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності задоволенню не підлягають.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з копією довідки серії 12 ААГ за №207224 від 20.01.202, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи і має права на пільги, встановлені законодавством України, а саме пунктом 9 ч. 1 ст 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись статтею 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.02.2023 за № 61 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 20.02.2023 про призначення пенсії по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії періоди проходження військової служби з 21.06.1989 по 01.07.1991 та роботи на території російської федерації з 19.02.1994 по 27.07.1999, з 01.06.2001 по 05.02.2003, з 12.02.2003 по 25.12.2006, з 20.03.2007 по 21.08.2017, з 05.12.2017 по 15.10.2018, з 05.04.2019 по 02.07.2019, з 16.07.2019 по 08.02.2021, з 15.02.2021 по 05.03.2022.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1; Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008).

Суддя /підпис/ Гомельчук С.В.