Справа № 757/3207/23-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3207/23-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.

при секретарі судового засідання Ковалівській В.В.

за участю представника позивача Вознюк В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сабова Еріка Юріївна, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,- В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати протиправними дії інспектора щодо складення постанови від 13.01.2023 серії ЕАР № 6404322 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення , скасувати означену постанову та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 13.01.2023 року о 13:30 год. В смт Нижні Ворота на дорозі АМ06 сполученням Київ-Чоп на 717км,, поза межами населеного пункту, позивач, керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.9.8 ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн Вказану вище постанову позивач вважає протиправною, а дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності незаконними. Зазначив, що працівником поліції не зазначено в оскаржуваній постанові чіткої норми ПДР України, яку він порушив, а п.9.8 містить шість окремих складів. А ч.2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку . Однак позивач перед зупинкою його відповідачем не змінював руху та не починав рух. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач2 в судове засіданні не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У відзиві , проти позову, адресованих суду, наголошує на тому, що винесена 13.01.2023 року постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу винесена відповідно до чинного законодавства, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інспектор патрульної поліції діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, винесена правомірно та у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 27.01.2023р. позов було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 9.03.2023р. відкрито провадження в порядку срощеного з викликом сторін. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до слідуючого. Судом встановлено , інспектором управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сабовою Е.Ю.,складено постанову від 13.01.2023 серії ЕАР № 6404322 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення . Згідно вказаної постанови накладено адміністративне стягнення у розмірі 510 грн Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 13.01.2023 року о 13:30 год. В смт Нижні Ворота на дорозі АМ06 сполученням Київ-Чоп на 717км,, поза межами населеного пункту, позивач, керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.9.8 ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Згідно частини другої статті 122 КУпАП (…) порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (…) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань). Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху України (надалі ПДР України). Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. За змістом п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Як встановлено судом, факт порушення 13.01.2023 року п. 9.8 ПДР України позивачем не заперечується. Водночас, позивач наполягав на тому, перед зупинкою його відповідачем не змінював руху та не починав рух. З аналізу вказаних вище законодавчих норм та досліджених в ході судового розгляду доказів, суд приходить до висновку, що факт порушення позивачем 13.01.2023 року п. 9.8 ПДР мав місце. На переконання позивача, такі дії щодо керування автомобілем без увімкненого світла ближніх фар слід кваліфікувати за ст.125 КпАП України, яка передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, та тягнуть за собою попередження. Однак, як вже було зазначено, пунктом 9.8 ПДР України встановлено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України передбачена відповідальність за ч. 2 ст.122 КпАП України, а отже твердження позивача про безпідставність застосування даної норми є необґрунтованим. Дана позиція суду узгоджується з позицією, що викладена у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі № 760/4739/17, від 29 березня 2019 року по справі №148/2399/16-а , де вказано, що за аналогічне правопорушення передбачена відповідальність саме за ч.2 ст.122 КпАП України. Відповідно до ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Приписами ст.280 КпАП України обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів. Згідно з ч.1, 2 ст.222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст.122 КпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень. Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції. П.3 ч.1 ст.288 КУпАП передбачає, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом (з особливостями встановленими КУпАП). Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КпАП України виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Частиною 4 ст.258 КпАП України передбачає, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, відповідачем ДПП не надано, матеріалів відеофіксації, оскільки згідно довідки від 21.04.23р. не зберіглись.Також , позов заявлено до інспектора УПП в Закарпатській області ДПП - неналежного відповідача (Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7.04.2020р. справа № 301/420/20) При цьому, суд зауважує, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій інспектора Сабової Е.Ю. стосовно винесення нею оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту, який може бути наданий судом відповідно до положень статей 5, 245 КАС України. Посилання позивача на фактичну відсутність доказів скоєного ним правопорушення безпідставні, так як згідно з вимогами законодавства а саме ст. 251, 252, КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Крім того, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була розглянута та постанова про накладення на нього адміністративного стягнення винесена у відповідності з вимогами Закону України "Про Національну поліцію", ст.ст. 33, 222, 251, 252, 258, 276, 284 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 «У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу». З огляду на викладене суд приходить висновку про необгрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення його позову. На підставі викладеного, керуючись Керуючись ст.ст. 251, 252, 258,276, 280, 283,284 КУпАП, ст.ст. 2, 72, 77, 244-246, 257-262 КАС України, суд ВИРІШИВ: У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сабова Еріка Юріївна, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій неправомірними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити. Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення позивач: ОСОБА_2 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: 02055,м.Київ, а/с 20 відповідач 1: Інспектор управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сабова Еріка Юріївна 88000 м.Ужгород вул..О.Кошового 2 відповідач 2: Департамент патрульної поліції Національної поліції України: 03048,м.Київ, вул.. Федора Ернста,3

Суддя Остапчук Т.В