Справа № 693/934/22
Суддя: Шимчик Р. В.
Дата ухвалення: 2023-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 м. Жашків

Жашківський районний суду Черкаської області

у складі : головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коломієць С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жашків адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В

Позивач 15.11.2022 року звернувся до суду з позовом до відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, в особі сержанта поліції Кречуна Григорія Миколайовича про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

07.12.2022 року позивач звернувся до суду з уточненим адміністративним позовом до відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, в особі сержанта поліції Кречуна Григорія Миколайовича про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказав, що 31 липня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Кречуном Г.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАБ № 790871 відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з постанови, 31.07.2022 року о 20 год. 55 хв. по вул. Соборній у м. Жашків водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Opel «Kadett», д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа зліва фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.п.31.4.3 «в» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У зв`язку з цим було прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

Позивачу не було вручено постанову серії БАБ № 790871 у день її винесення. Представник позивача отримав постанову 01.11.2022 року лише у відповідь на адвокатський запит засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта», однак, номер тренінгу відправлень на конверті не вказано, оскільки відправлення здійснювалося простою кореспонденцією, а також на конверті проставлено штамп працівником АТ «Укрпошта» з датою 26.10.2022 року. Позивач стверджує, що відбиток календарного штампеля з проставленою датою 26.10.2022 року на конверті , в якому надійшла постанова, є датою подання письмової кореспонденції до поштового відділення для пересилання.

ОСОБА_1 вину заперечує та не погоджується з постановою. Вищезазначена постанова була ухвалена без дотримання вимог ст.ст. 245,247, 251, 268,279,280., 283-285 КУпАП. Вона винесена безпідставно та з істотними порушенням прав ОСОБА_1 , не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства України, а тому підлягає скасування у зв`язку із наступним.

По-перше, до основних обов`язків поліцейського відноситься назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити особі на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладено в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. З відео боді камери поліцейського видно, що не всі працівники поліції, які брали участь у складанні матеріалів відносно ОСОБА_1 у належному вигляді виконали вищезазначений обов`язок. Крім того, інспектор не провів у встановленому порядку розгляд справи та не роз`яснив позивачу його прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того, інспектор не провів у встановленому порядку розгляд справи nа не роз`яснив йому його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до передбаченої ст. 268 КУпАП процедури розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права та обов`язки. Порушення інспектором цієї процедури зводить нанівець саму суть і завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності. Цс ускладнює встановлення об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

Відтак, поліцейським не дотримано обов`язку, передбаченого пунктами 11-13 Розділу 11 Інструкції № 1376, а саме: при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП,

Даний факт підтверджується відсутністю підпису особи, що притягається до адміністративної відповідальності в графі «роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП».

Крім того, факт ознайомлення ОСОБА_1 з його правами та обов`язками не знайшов свого відображення на відео з боді камери поліцейського.

По-друге, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 121 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби).

Відповідно до підпункту 31.4.3 «в» пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Позивач зазначає, що у вказаний день, тобто у день зупинки працівниками поліції, перед виїздом автомобіль перебував у повній технічній справності, в тому числі працювали всі зовнішні світлові прилади.

У ході розмови поліцейські не змогли пояснити причини зупинки із посиланням на відповідні правові положення статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», проте склали оскаржувану постанову.

Пунктом 11 частини першої статті 23 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з частиною третьою статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій етапі.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону України «Про Національну полінію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Крім того, законом встановлені лише два випадки, коли поліцейський може перевірити поліс автоцивілки та виписати протокол за його відсутність: при складанні протоколу щодо порушень ПДР; при оформленні дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, вимагати для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліцейський має право лише: якщо водій порушив правила дорожнього руху; якщо є учасником ДТП.

При цьому, порушення Правил дорожнього руху повинні бути підтверджені належними доказами. Якщо ж водій не порушував правила дорожнього руху та не є учасником ДТП, то поліцейський не має права вимагати для перевірки поліс страхування.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , зареєстрований на території України, є технічно справним, в розшуку не перебуває, не є об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Позивач як водій транспортного засобу не залучався до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідок під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо- транспортних пригод, тобто у поліцейського не було підстав для зупинки транспортного засобу, та відповідно перевірки документів позивача. Будь-яких доказів, окрім відео з нагрудної боді камери поліцейського, що не с безперервними, до оскаржуваної постанови не додано, що підтверджується самою постановою.

На думку позивача, поліцейськими, які винесли оскаржувану постанову, не було належним чином задокументовано факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, за таких обставин, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Позивач звертає увагу суду, що відповідачем не надано жодного доказу вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП, у чому він підозрюється.

Тому оскаржувану постанову, в якій не зазначено доказів на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху і не надано таких доказів суду, належить скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та застосування до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гри. закрити.

По-третє, ОСОБА_1 не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими статті 268 КупАП, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, тощо.

По-четверте, згідно зі статею 59 Конституції України кожен має право па професійну правничу допомогу.

Відповідно до положення статті 269 КУпАГІ особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КУпАГІ розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги па рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

ОСОБА_1 виявив своє бажання на отримання правової допомоги, проте у задоволенні зазначеного проханим останньому було відмовлено з незрозумілих та необгрунтованих причин.

У відповідачів відсутні відеодокази з фіксацією правопорушення, яке зафіксовано в оскаржуваній постанові, оскільки позивачем, який є добросовісним водієм, не було порушено Правил дорожнього руху.

Згідно із пунктами 4,5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозанису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року за № 28/32999 (далі - Інструкція № 1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відсоресстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеорсєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язківта/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеорсєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Результат аналізу наведеної норми чинного законодавства дозволяє стверджувати, що включення портативного відеорссстратора має відбуватися з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, даних про фіксацію на відеокамеру усних пояснень позивача та, як наслідок, в силу положень ч. З, 4 ст. 70 КАС України відеозаниси з нагрудної камери поліцейського є неналежними та недопустимими доказами, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого нормами процесуального права.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачений імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окремо необхідно вказати, що однією з підстав (у сукупності) для скасування протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності може бути «не повідомлення про проведення зйомки на боді-камеру» (Постанова ВС КАС від 17.07.2019 року у справі № 524/832/17).

Таким чином, оскільки наявними відеозаписами не охоплено усіх подій, що відбулися 03.07.2022 року, відеозаписи не є безперервними, то вони не можуть братись судом до уваги, а повинні бути визнані неналежними та недопустимими доказами у справі.

По-п`яте, статтею 280 КУпАПІ встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушенні, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності (стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Позивач звертає увагу, що позивач одразу заперечував щодо порушення ним правил ПДР. Дані пояснення не були взяті до уваги інспектором без неналежного тому обґрунтування.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися па припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно зі ст. 62 Конституції України.

Сама по собі копія постанови у справі про адміністративне правопорушення, що надана позивачем, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення останнім адміністративного правопорушення. Така постанова но своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та просив визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу поліції №1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та з Відділу поліції №1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, в особі сержанта поліції Кречун Григорія Миколайовича на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені ним судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 496 гри. (чотириста дев`яносто шість) 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.(вісімнадцять) 00 коп.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 09.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

22.12.2022 року від начальника відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області полковника поліції Заровного Миколи надійшло до суду клопотання про заміну відповідача.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 10.01.2023 року замінено відповідача у адміністративній справі № 693/934/22 а саме: з відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, в особі сержанта поліції Кречуна Григорія Миколайовича, на належного співвідповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

07.02.2022 року представником відповідача Колєснік Наталією подано до суду письмовий відзив на позов, у якому вона просила суд в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що пунктом 23.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема стежити дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу в не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху. Отже, ПДР зобов`язують водіїв транспортних засобів стежити за технічним станом транспортного засобу. Пунктом 31.1 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. 31.4.3 (в) ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідностей таким вимогам :

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Зі змісту постанови серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 року, зі змісту рапорту поліцейського СРПП ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Кречуна Г.М., електронного рапорту ЄО № 2350 від 31.07.2022 р., постанови Жашківського районного суду Черкаської області по справі № 693/575/22 від 20.09.2022 р., яке набрало законної сили 28.10.2022 р., постанови Жашківського районного суду Черкаської області по справі № 693/578/232 від 20.09.2022 р., яке набрало законної сили 03.10.2022, вбачається, що позивач 31.07.2022 року о 20.55 год. по вул. Соборна у м. Жашків керував транспортними засобами, а саме автомобілем Опель Кадетт, д.н.з. НОМЕР_1 у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла у темну пору доби. Так, вказаними матеріалами встановлено, що позивача, який керував вказаним транспортним засобом, було зупинено поліцейським по причині того, що останнім скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При спілкуванні з позивачем поліцейським виявлено, що останній мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. За скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення (постановою Жашківського районного суду Черкаської області по справі № 693/575/22 від 20.09.2022 позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч 1 сг. 173-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП ). При транспортуванні автомобілю на спеціальний майданчик ВП № 1 Уманського РУП позивачу було наголошено на відсутність світла на лівій лампі фари його автомобіля в режимі ближнього світла. У присутності позивача поліцейськими було складено адміністративний матеріал з цього приводу, та винесено постанову БАБ № 790871. При складанні матеріалу позивач вів себе зухвало та не коректно по відношенню до поліцейських, від підпису і отримання постанови відновився, у зв`язку з чим в послідуючому постанову серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 позивачеві було направлено поштою. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Представник відповідача звертає увагу суду, що згідно п.п. 1 п. 3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 № 1026, строк зберігання відеозаписів з портативних відео реєстраторів становить 30, діб. Оскільки з моменту фіксації правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП минуло більше 30 діб, відеозапис з цифрових нагрудних відеокамер, який здійснювався працівниками поліції 31.07.2022, в порядку визначеному ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» надати неможливо. Таким чином, встановлені обставини свідчать про наявність в діянні ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. У той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат, представник відповідача зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.132 КАСУ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.І ст.134 КАСУ). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч,2 ст.134 КАСУ). Відповідно до ч. 3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАСУ).

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання, правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «ГІро адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, у постанові Верховного суду від 11.08.2022 у справі № 703/468/21.

При цьому договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги, додаткова угода до договору про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На підтвердження понесених витрат позивачем та його представником надано тільки договір про надання адвокатом правової допомоги № 26-09/22 від 26.09.2022, в якому відсутній розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару (як погодинного так і фіксованого). Також звертаємо увагу суду, що дата укладання договору про надання адвокатом правової допомоги № 26-09/22 від 26.09.2022, тобто задовго до подій пов`язаних з розглядом справи № 693/934/22, тобто відсутні взагалі будь-які данні, що вказаний договір укладений та пов`язаний саме з розглядом даної справи.

Більше на підтвердження понесених витрат позивачем та його представником нічого не надано .

Таким чином надані матеріали, не мають взаємозв`язку та не доводять факту понесення витрат за складання та подання документів саме по справі 693/934/22,

Відповідно до п.23 Розділу 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148 (далі - Положення № 148) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

На підставі п. 25 вказаного Положення приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи (підприємства). До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Форма касового ордера затверджена додатком 2 до Положення № 148.

Разом з тим позивачем та його представником не надано належної форми квитанції, що підтверджує розмір понесених ним витрат. Отже адвокатам та позивачем документальне не доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу.

15.02.2023 року від представника позивача адвоката Шаповалова А.М. надійшла до суду відповідь на відзив, у якому він просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився; представник позивача адвокат Шаповалов А.М. не з`явився, при цьому до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, при цьому до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно з ст. 9 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1ст. 6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч. 1ст. 286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 121 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31.07.2022 року поліцейським СРПП ВП № 1 Уманського РУП ГУНП у Черкаській області сержантом поліції Кречуном Григорієм Миколайовичем. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАБ № 790871, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 31.07.2022 року об 20 год. 55 хв. керував транспортним засобом марки OPEL KADETT д.н.з. НОМЕР_2 по вул.Соборна у м. Жашків Черкаської області, у якого не горіла лампа лівої фори в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушено п.31.4.3 «в» ПДР.

Відповідно до п. 31.4.3 (в) ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідностей таким вимогам :

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Як вже зазначалось, постановою у справі про адміністративне правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП.

Позивач заперечує свою вину щодо порушення правил дорожнього руху, а оскаржувану постанову вважає такою, що підлягає скасуванню, зазначаючи, що ним не було порушено правила дорожнього руху.

З аналізу положення ст. 247КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву доводи позивача не спростував, доказів вчинення ним адміністративного правопорушення надано не було.

Частиною 3 ст.283КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суду у своїй постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Водночас будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху України, відповідачами судам не надано, у матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження.

Таким чином, всупереч вимогам ст.77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото - чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 31.07.2022 року та не підтверджується жодними іншими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

За таких обставин, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням скасування постанови по справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь позивача сплачений ним судовий збір при поданні заяви до суду у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн.(вісімнадцять) 00 коп, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що 26.09.2022 року між позивачем та адвокатом Шаповалом Андрієм Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги № 26-09/22, у відповідності до якого адвокат зобов`язався надати позивачу правову допомогу.

У матеріалах справи міститься копія додатку № 2 до договору № 26-09/22 про надання адвокатом правничої допомоги, відповідності до якого адвокат надав позивачу наступні послуги: юридичний супровід за оскарження та скасування постанови серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 року по притягненню до відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та компенсація правової допомоги та матеріальної компенсації 5000 гривень 00 копійок. Вартість робіт, складених у п. 1 цього додатку, складає у розмірі 18 000 гривень 00 копійок, оплата робиться на момент підписання адвокатської угоди у повному розмірі.

Згідно акту виконаних робіт № 2 до додатку № 2 від 26.09.2022 року до договору 26-09/22 про надання правничої допомоги адвокатом та комплексне юридичне обслуговування від 26.09.2022 року, адвокат надав позивачу наступні послуги: юридичний супровід за оскарження постанови та скасування постанови серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 року по притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та компенсацію 18 000 гривень 00 копійок.

До матеріалів справи також долучено детальний опис робіт (надання послуг) від 07.11.2022 року.

У матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 18 000 грн., за яким адвокат отримав від позивача грошові кошти.

Також позивачем надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4879/10 від 23.05.2012 року, яке видано Шаповалову Андрію Миколайовичу .

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із положеннями ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі положеннями ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При цьому, адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Зазначене передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 07.11.2022 року адвокатом виконано такі роботи: усна юридична консультація щодо постановленої клієнтом проблематики; аналіз наданих клієнтом письмових доказів; виготовлення необхідної кількості копії документів; укладення договору № 26-09/22 про надання правової допомоги від 26.06.2022 року ОСОБА_1 3000 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (огляд відео); пошук інформації по суті справи; дослідження та аналіз необхідних законодавчих актів вітчизняної судової практики з метою написання обґрунтованої позовної заяви із завданої клієнтом проблематики 4000 грн.; написання адвокатського запиту до ВП № 1 Уманського ПРУП ГУНП в Черкаській області; формування адвокатського запиту до ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області 3000 грн; написання адміністративного позову; узгодження змісту позовної заяви з клієнтом; сплата судового збору зверненням до суду з адміністративним позовом; виготовлення копій адміністративного позову та додатків до нього у кількості 3 -екз.; написання детального опису робіт (послуг) виконаних адвокатом 8000 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 90, 286 КАС України, ст.ст. 121, 251, 283-284 КУпАП,суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до відділу поліції № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання незаконним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 790871 від 31.07.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір при поданні заяви до суду у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області та відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП у Черкаській області на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик