Справа № 420/4835/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4835/23

Категорія:109010000 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 13.03.2023 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним та скасувати рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2023 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - ВК ОМР) про визнання протиправним та скасування рішення ВК ОМР ради від 23 лютого 2023 року №48 "Про демонтаж тимчасових споруд" в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову в адміністративній справі №420/4835/23, в якій позивач просив:

- зупинити дію рішення ВК ОМР від 23 лютого 2023 року №48 "Про демонтаж тимчасових споруд" в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд у АДРЕСА_1 , які знаходяться в користуванні ФОП ОСОБА_1 ;

- заборонити ВК ОМР, самому чи з залученням інших осіб проводити демонтаж двох пересувних тимчасових споруд у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що в його користуванні знаходяться дві пересувні тимчасові споруди за адресою: АДРЕСА_1 , які є прилеглими до нежитлової будівлі кафе, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та яка належить позивачу на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 05 жовтня 2022 року №02/22. Водночас, ВК ОМР 23 лютого 2023 року було прийнято рішення №48 про демонтаж, зокрема, двох пересувних тимчасових споруд у АДРЕСА_1 .

Позивач стверджував, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки за час розгляду справи по суті, демонтаж тимчасових споруд вже буде здійснено та відновлення його прав стане неможливим або потребуватиме значних зусиль та витрат.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №420/4835/23 - задоволено.

Зупинено дію рішення ВК ОМР від 23 лютого 2023 року №48 "Про демонтаж тимчасових споруд" в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд у АДРЕСА_1 .

Заборонено ВК ОМР, самому чи із залученням інших осіб проводити демонтаж двох пересувних тимчасових споруд у АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ВК ОМР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- 27 січня 2023 року Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради винесено ФОП ОСОБА_2 , приписи №130022 та №130026, якими зобов`язано демонтувати тимчасові споруди до 01 лютого 2023 року. Враховуючи те, що вищенаведені приписи суб`єктом господарювання виконані не були, 23 лютого 2023 року ВК ОМР прийнято рішення №48 "Про демонтаж тимчасових споруд", зокрема, в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , належних ФОП ОСОБА_2 . Як вбачається з вищенаведеного, оскаржуване у справі рішення ВК ОМР прийняте щодо тимчасових споруд, оформлених за ФОП ОСОБА_2 . Наголошуємо, що ФОП ОСОБА_2 не є учасником цього спору, не заявляє про порушення його прав оскаржуваним актом та не заперечує його правомірності;

- рішення ВК ОМР є індивідуальним актом, приписи якого звернені виключно до ФОП ОСОБА_2 , положення цього рішення не може встановлювати, змінювати чи припиняти будь-яких прав чи обов`язків позивача, якого вони не стосуються. Тобто, фактично рішення, прийняте стосовно однієї особи, оскаржується зовсім іншою особою, яка у таких відносинах участі не брала та відносно якої відповідач не виконував жодних владних управлінських функцій. ФОП ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що через військову агресію росії договір із Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради не укладав, та надав до суду висновки органу місцевого самоврядування про можливість установки тимчасової споруди та укладення договору на право тимчасового користування місцем для розміщення тимчасової споруди від 31 січня 2023 року №0113/81/6 та від 01 лютого 2023 року №0113/84/6. Підставою для розміщення тимчасової споруди є саме договір, укладений із Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, а не висновок цього органу. З урахуванням наведеного ВК ОМР повторно наголошує на відсутності у позивача документів на права розміщення тимчасових споруд;

- паспорт прив`язки на тимчасовий пересувний літній майданчик загальною площею твердого покриття 95,40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який ФОП ОСОБА_1 додав до позовної заяви, не скріплений печаткою та не містить підпис уповноваженої особи Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, відмітку "перший примірник" та строк його дії. При цьому, паспорт прив`язки на другу тимчасову споруду позивач не надав взагалі. Враховуючи вищезазначені обставини, у ФОП ОСОБА_1 у дійсності відсутні порушені права чи законні інтереси, які можуть бути захищені шляхом задоволення даного позову та нібито з метою захисту яких судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову;

- предметом позову у даній справі є вимоги немайнового характеру щодо визнання протиправним та скасування рішення. Задоволення наведених вимог не передбачає вжиття жодних дій на їх виконання. Оскільки вже самим рішенням суду про задоволення позову оскаржувані акти будуть вважатися скасованими. Варто наголосити, що, на відміну від знесення об`єкта нерухомого майна, демонтаж тимчасової споруди не передбачає руйнування її основних елементів. Фактично демонтаж тимчасової споруди здійснюється шляхом її підняття та перенесення з місця, де тимчасова споруда розміщувалася протиправно, на штрафмайданчик.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ВК ОМР, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що у разі демонтажу тимчасової споруди, позивач муситиме відшкодувати вартість зберігання та демонтажу останньої, а також у разі задоволення позовних вимог, витратити додаткові зусилля, час та кошти для повернення тимчасової споруди на попереднє місце з приведенням її у належний стан для ведення підприємницької діяльності.

З огляду на вказане, не надаючи попередньої оцінки щодо законності рішення ВК ОМР від 23 лютого 2023 року №48 "Про демонтаж тимчасових споруд" в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яке є чинним і підлягає виконанню, суд першої інстанції вважав, що демонтаж тимчасової споруди до ухвалення рішення в адміністративній справі №420/4835/23 істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, адже після демонтажу об`єкту нерухомого майна, повернення його до попереднього стану буде ускладнено.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.2 ст. 151 КАС України - суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів зазначає, що зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з цим, заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Тому, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи заявника переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з паспорту прив`язки групи тимчасових пересувних літніх майданчиків м. Одеса, вул. Дерибасівська, 22-А (Приморський район) №01-08/161 та №01-08/171 на групу тимчасових пересувних літніх майданчиків за адресою: АДРЕСА_1 (дійсні до 14 травня 2022 року), замовником документації є ФОП ОСОБА_2.

Як встановлено судом першої інстанції 27 січня 2023 року Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів ОМР винесено ФОП ОСОБА_2 приписи №130022 та №130026, якими зобов`язано демонтувати тимчасові споруди до 01 лютого 2023 року. Враховуючи те, що вищенаведені приписи суб`єктом господарювання виконані не були виконані, 23 лютого 2023 року ВК ОМР прийнято рішення №48 "Про демонтаж тимчасових споруд", зокрема, в частині демонтажу двох пересувних тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , належних ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином спірне рішення ВК ОМР №48 стосується прав ФОП ОСОБА_2 .

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що положеннями ч.2 ст. 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається, зокрема, щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав.

Таким чином, при подачі заяви про забезпечення позову заявником необхідно чітко обґрунтувати які саме права порушено та яким чином засоби забезпечення позову захистять права позивача на час розгляду справи.

Колегія суддів констатує, що заявником ФОП ОСОБА_1 необґрунтовано яким саме чином спірним рішенням ВК ОМР №48 порушені його права, які належить захисту із застосуванням засобів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів констатує відсутність передбачених ч.2 ст. 150 КАС України підстав для задоволення заяви ФОП ОСОБА_1 про застосування засобів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не обґрунтовано необхідності вжиття застосованих заходів забезпечення позову з урахуванням положень ч.2 ст. 150 КАС України, а застосовані заходи є такими, що суперечать приписам ч.2 ст. 151 КАС України, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п.4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.