Справа № 522/13536/22
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2023-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/86/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коноваленко В. О.,

представника позивача адвоката Корнишина Ю. О.,

представника відповідача Погожого Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 633 від 19.09.2022.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.09.2022 відповідачем щодо неї прийнято рішення № 633, яким її зобов`язано залишити територію України у термін до 18.10.2022. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки форма оскаржуваного рішення не відповідає формі бланку рішення, визначеній у додатку 1 до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150. Вважає вимоги відповідача щодо залишення нею території України безпідставними, оскільки вона є громадянкою України з моменту народження, народилася в м. Одесі, її матір на момент народження позивача станом на 11.10.1998 не була громадянкою жодної з країн та використовувала паспорт громадянина колишнього СРСР і згодом набула громадянства України. Вказує, що її матір на момент народження позивача вважалася громадянкою України, а відтак і позивач є громадянкою України відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» з моменту народження, тому вважає, що рішення про примусове повернення щодо неї не могло бути прийнято.

Крім того вказує, що 04.08.2020 нею був оформлений паспорт громадянки Республіки Молдова, проте вважає, що у відносинах з відповідачем вона повинна визнаватися як громадянка України. Паспорт громадянки Республіки Молдова нею був оформлений в консульстві в м. Одесі, вона ніколи не залишала територію України та не може вважатися особою, яка в`їхала на її територію. Також зазначила, що вона здобула повну загальну середню освіту в Україні, на території України проживають її близькі родичі: матір, рідні брат та сестра, натомість на території Республіки Молдова у неї немає близьких родичів, їй там немає де жити, що не було перевірено відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення. Також відповідачем не було обґрунтовано необхідності прийняття такого рішення та не враховано право позивача на сім`ю та міцність її соціальних, культурних і родинних зв`язків.

Також указує, що рішення не було оголошено їй під підпис та у присутності перекладача, відповідач не роз`яснив їй право на оскарження такого рішення та не повідомив про можливість скористатися правовою допомогою.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач перебуває на території України без законних на те підстав, остання порушила правила перебування іноземців в Україні, у зв`язку з чим її було притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач із заявою про добровільне повернення до країни громадянської належності не зверталася. Оскаржуваним рішенням позивача було зобов`язано залишити територію України до 18.10.2022, проте у визначений термін позивач з України не виїхала. Під час ухвалення рішення про примусове повернення позивача в країну походження відповідачем у повному обсязі з`ясовано обставини та враховано її пояснення. В результаті проведеної перевірки, наявних документів та відібраних пояснень встановлено, що позивач використовує паспортний документ громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон. Станом на 19.09.2022 перебуває незаконно, ухилилась від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування. Посилання позивача на те, що при прийнятті рішення про її примусове повернення до країни походження не з`ясовано обставини, що на теперішній час в Україні проживають її близькі родичі, які є громадянами України, а саме: мати, рідний брат, рідна сестра та те, що на території Республіки Молдова немає близьких родичів, немає куди їхати і де жити, є безпідставними, та не створюють умов для порушення норм чинного законодавства щодо перебування іноземця на території України. Щодо посилання позивача, що вона є громадянкою України з народження зазначив, що існує законодавчо визначена процедура, згідно з якою заяви та інші документи з питань громадянства подаються до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання особи в Україні та заявник мала можливість звернутись із відповідною заявою до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання. Проте позивач до органів міграційної служби із відповідною заявою не зверталася. Вказує, що відповідачем оскаржуване рішення було прийнято з дотримання вимог чинного законодавства

Представником позивача адвокатом Корнишиним Ю. О. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, яка за змістом є аналогічною позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Корнишин Ю. О. просив позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Погожий Д. В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства та з урахуванням усіх обставин, а доводи позивача вважав необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

19.09.2022 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено громадянку Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки та відібраних пояснень було встановлено, що ОСОБА_3 використовує паспорт громадянина Молдови для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , терміном дії з 04.08.2020 до 04.08.2030, на території України перебуває незаконно.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців на території України, а саме: ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області 19.09.2022 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 008862.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 19.09.2022 серії ПН МОД № 008941 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

19.09.2022 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 633 про примусове повернення в країну походження громадянки Республіки Молдова ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано її покинути територію України у термін до 18.10.2022.

Другий примірник рішення № 663 про примусове повернення в країну походження позивачем було отримано 19.09.2022 та відповідно до наданої нею розписки від 19.09.2022 позивач зобов`язалася покинути територію України до 18.10.2022. У розписці позивач зазначила, що перекладач їй не потрібен.

Як слідує з оскаржуваного рішення, підставою його прийняття слугувало незаконне перебування позивача на території України.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

У цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набула громадянства Республіки Молдова 04.08.2020, позивачем не надано доказів на підтвердження законності її перебування на території України, до відповідних органів за отриманням дозволу на імміграцію чи легалізації свого перебування, захистом чи отримання статусу біженця вона не зверталася.

Отже, позивач знаходилася на території України нелегально, що є порушенням з боку позивача законодавства про правовий статус іноземців, що свідчить про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є громадянкою України з моменту народження, оскільки народилася в м. Одесі, її матір на момент народження позивача станом на 11.10.1998 не була громадянкою жодної з країн та використовувала паспорт громадянина колишнього СРСР і згодом набула громадянства України. Вказує, що її матір на момент народження позивача вважалася громадянкою України, а відтак і позивач є громадянкою України відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» з моменту народження.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Службою запису актів цивільного стану м. Варниця, актовий запис № 1-U від 23.05.2018 зареєстровано у Службі запису актів цивільного стану м. Варниця, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, в графі «мати» зазначено ОСОБА_5 , відомості про батька у свідоцтві про народження відсутні.

Згідно з довідкою ГУ ДМС в Одеській області від 27.02.2020, ОСОБА_5 згідно з інформацією консульського відділу посольства України в Республіці Молдова оформила набуття громадянства України в Посольстві Республіки Молдова, відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Довідка про реєстрацію особи громадянином України видана 18.01.2001.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України».

Відповідно до ст. 1 цього Закону громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України

Згідно зі статтею 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (ст. 1 цього Закону).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається за народженням.

Положеннями ст. 7 цього Закону регламентовано набуття громадянства України за народженням. Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Матеріалами справи не підтверджено, що батьки або один з батьків позивача на момент її народження були громадянами України.

Крім того, відповідно до п. 1 розділу І Порядку подання заяв та інших документів для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з п. п. 17, 18 Порядку для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням ; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження. Для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, яка народилася на території України від осіб без громадянства, які на законних підставах проживають на території України (частина друга статті 7 Закону), один з її батьків подає: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копії посвідок на постійне проживання в Україні для осіб без громадянства або інших документів, які підтверджують, що на момент народження особи її батьки були особами без громадянства і проживали на законних підставах на території України.

Відомостей щодо звернення позивача до міграційного органу із заявою у порядку, визначеному Порядком № 215 матеріали справи не містять.

За таких обставин, доводи позивача про те, що рішення про примусове повернення щодо неї не могло бути прийнято, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Під час розгляду справи відповідачем також було доведено дотримання міграційним органом процедури прийняття рішення щодо примусового повернення громадянки Молдови ОСОБА_3 та зобов`язання залишити територію України.

Відповідно до ч. 2 ст.16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» з особою, яка не розуміє державної мови, працівник державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

Відповідно до розписки від 19.09.2022 та письмових пояснень, позивач зазначила, що перекладач їй не потрібен.

Крім того, як зазначає позивач, вона народилася та протягом 22 років постійно проживала на території України, що дає підстави стверджувати, що позивач володіє українською мовою, принаймні в обсязі, необхідному для розуміння суті прийнятого відносно неї відповідачем рішення.

Також у судовому засіданні представник позивача адвокат Корнішин Ю. О. пояснив, що позивач не заперечує володіння нею українською мовою, проте вважає, що навіть у такому випадку, оскільки рішення було прийнято щодо іноземця, відповідач повинен був виконати свій обов`язок та запропонувати позивачу перекладача.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, позивач вказала у розписці та у своїх поясненнях, що перекладач їй не потрібен, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не роз`яснив їй право на оскарження такого рішення та не повідомив про можливість скористатися правовою допомогою, суд зазначає, що наведені твердження спростовуються тестом оскаржуваного рішення, примірник якого був отриманий позивачем у день його прийняття та в якому зазначено про роз`яснення позивачу порядку оскарження рішення в судовому порядку та не доводять факту протиправності вказаного рішення відповідача, а стосується виключно процедури його оскарження, якою позивач і скористалася, оскарживши рішення про примусове повернення у судовому порядку, як і скористалася одночасно правовою допомогою адвоката, у зв`язку з чим, на думку суду, вказана обставина не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення ГУ ДМС України в Одеській області.

Крім того, доводи позивача про невідповідність форми прийнятого відповідачем рішення формі, визначеній у додатку 1 до Інструкції від 23.04.2012 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не свідчать про протиправність оскаржуваного рішення та не є достатньою підставою для його скасування.

Посилання позивача на наявність у неї зв`язків із державою Україна, її правомірне і легальне постійне проживання на території України з народження, наявність близьких родичів на території України як і відсутність у Республіці Молдова близьких родичів, а також будь-якого майна не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Твердження позивача про те, що ухвалення рішення про примусове повернення від 19.09.2022 є втручанням у право на повагу до сімейного життя, що не відповідає ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також суд вважає безпідставним, оскільки такі дії органами державної влади здійснюються відповідно до закону, крім того позивач після примусового повернення не буде позбавлена можливості повторного в`їзду на територію України, заборона на в`їзд міграційною службою не була встановлена.

З урахуванням наведених вище положень ч. 1 ст. 26 Закону, встановлення порушення особою міграційного законодавства, а також того, що після набуття громадянства іншої країни позивач не вчиняла жодних дій з метою легалізації свого перебування на території України, указане свідчить, що у відповідача станом на 19.09.2022 були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для скасування рішення про примусове повернення відсутні.

Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 72, 74, 77, 90, 268-271, 288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства № 633 від 19.09.2022 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 07.06.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА