Справа № 520/17499/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 червня 2023 року справа №520/17499/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу надбавки за кваліфікацію у відсотках посадового окладу за період з 14.12.2012 по 29.06.2021;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за кваліфікацію у відсотках посадового окладу за період з 14.12.2012 по 29.06.2021 із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену надбавку за кваліфікацію;

- зобов`язати відповідача перерахувати, нарахувати та здійснити виплату позивачу частину недоплачених видів грошового забезпечення з урахуванням надбавки за кваліфікацію за період з 14.12.2012 по 29.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив дійсну військову службу та перебував на фінансовому забезпеченні Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Зазначає, що з 13.08.2021 його звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу Університету. Позивач вказує, що під час проходження військової служби в Університеті грошове забезпечення було нараховано та виплачено йому у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, а саме: невиплачено надбавку за кваліфікацію за період з 14.12.2012 по 29.06.2021.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Вказану ухвалу надіслано судом відповідачу за допомогою засобів поштового зв`язку на юридичну адресу, яка отримана уповноваженою особою - 04.10.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак у встановлений судом строк відповідач відзиву не подав, про причини не подання відзиву суд не повідомив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку не наданням відповідачем відзиву на позовну заяву, судом ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 у даній справі витребувано у Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба письмові пояснення в яких зобов`язано відповідача надати наступну інформацію: 1) чи нараховувалася та виплачувалась Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба ОСОБА_1 надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу за період 2012 по 2021 роки; 2) яка класна кваліфікація була йому присвоєна (ІІ, І, «Майстер») з зазначенням періодів у період проходження ОСОБА_1 військової служби у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба; 3) належним чином засвідченні відомості особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 2012 по 2021 роки.

На виконання вказаної ухвали відповідач повідомив суд про те, що за період з 2012 року по 2021 рік позивачу не нараховувалась та не виплачувалася надбавка за кваліфікацію у відсотках до посадового окладу у зв`язку з відсутністю підстав для такої виплати. Водночас зазначив, що інформація про присвоєння (підтвердження) класної кваліфікації на позивача в Університеті відсутня. Крім того, надано архівні відомості особистих карток грошового забезпечення позивача з 2011 року по 2021 рік.

У період з 29.03.2023 по 16.04.2023 суддя перебувала у відпустці, з 25.04.2023 по 27.04.2023 - у відрядженні.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач у період з 26.07.1996 по 13.08.2021 проходив дійсну військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту - ХНУПС) на посаді наукового співробітника НДВ НДУ, що підтверджується копією витягу з послужного списку.

З копії витягу з послужного списку позивача суд встановив, що у період проходження військової служби в ХНУПС позивачу присвоєно класну кваліфікацію:

- «спеціаліст ІІІ класу» (наказ КПС ЗСУ від 26.12.2011);

- «спеціаліст ІІ класу» (наказ КПС ЗСУ від 14.12.2012 №501, від 12.12.2013 №414).

Також, встановив, що у період проходження військової служби в ХНУПС позивач підтвердив класну кваліфікацію: «спеціаліст І класу» (наказ КПС ЗСУ від 12.12.2014 №172, від 15.12.2015 №152, від 19.12.2016 №154, від 17.12.2017 №168, від 21.12.2019 №496).

Крім того, позивачу присвоєно класну кваліфікацію «Майстер» (наказ КПС ЗСУ від 21.12.2020 №210).

Наказом КПС Збройних Сил України від 04.08.2021 №473 позивач звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 (у зв`язку з закінченням строку контракту) «Про військовий обов`язок і військову службу». Іншим наказом начальника ХНУПС від 13.08.2021 №185 позивача виключено зі списків особового складу ХНУПС та всіх видів забезпечення з 13.08.2021.

Вважаючи, що під час проходження військової служби у ХНУПС позивачу не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які він набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, позивач через свого представника звернувся до відповідача з запитом, зокрема, про нарахування та виплату надбавки за кваліфікацію за період з 14.12.2012 по 13.08.2021. Відповіді на вказане звернення матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошового забезпечення у повному розмірі, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон України №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини першої статті 9 Закону України №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону України №2011-XII).

Положеннями частини четвертої статті 9 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 №1294 (чинна на час виникнення спірних правовідносин; далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Приписами пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 було визначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Приписами пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Міністерству оборони України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

На виконання пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту - Інструкція №260).

Положеннями пункту 19.1 Інструкції №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім льотчиків і штурманів, льотчиків і штурманів інструкторського складу), які мають кваліфікацію (класність), присвоєну в установленому порядку, займають посади, за якими може присвоюватися класна кваліфікація, виплачується надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу в таких розмірах на місяць: особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що мають: 2 клас - 5 відсотків, 1 клас - 8 відсотків, клас майстра - 11 відсотків.

Отже, Міністерством оборони України Інструкцією №260 упорядковано перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить й надбавка за кваліфікацію.

Таким чином із дати набрання чинності Інструкції №260, якою упорядковано виплату додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, у відповідача не було підстав для невиплати позивачу щомісячної надбавки за кваліфікацію, установленої згідно додатком 25 до Постанови Кабінету Міністрів України №1294.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду про витребування документів відповідач повідомив суд про те, що за період з 2012 року по 2021 рік позивачу не нараховувалась та не виплачувалася надбавка за кваліфікацію у відсотках до посадового окладу у зв`язку з відсутністю підстав для такої виплати.

Суд зазначає, що оскільки додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців були упорядковані у встановленому законом порядку, їх виплата повинна здійснюватися у повному обсязі, відтак дії відповідача щодо невиплати позивачу додаткових видів грошового забезпечення, а саме: надбавки за кваліфікацію у відсотках посадового окладу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №1294, є протиправними, що призвело до недоплати позивачу надбавки за класну кваліфікацію.

Разом з тим, суд зазначає, що у позовних вимогах позивач, зокрема, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати надбавки за кваліфікацію за період проходження військової служби у 2018, 2019, 2020 та 2021 роках у розмірі 50 відсотків від законодавчо встановленого розміру та зобов`язати відповідача нарахувати та доплатити надбавку за кваліфікацію за період проходження військової служби у 2018 році.

Суд зауважує, що у зв`язку із прийняттям Постанови Кабінетом Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (дата набуття чинності 01.03.2018), Постанова Кабінету Міністрів України №1294 втратила чинність.

Крім того, слід зазначити, що дії - це форма активної поведінки суб`єкта владних повноважень, що виражається у прийнятті рішень, вчиненні активних дій, що призводить до порушення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Зменшуючи позивачу розмір додаткових видів грошового забезпечення, відповідач фактично вчинив протиправні дії, а не - бездіяльність.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати надбавки за кваліфікацію за період проходження військової служби у законодавчо встановленого розмірі з 14.12.2012 по лютий 2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та доплатити надбавку за кваліфікацію за період проходження військової служби з 14.12.2012 по лютий 2018 року у розмірі, визначеному у додатку №25 до Постанови Кабінету Міністрів України №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог позову про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату надбавки за кваліфікацію з 14.12.2012, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі по тексту - Закон України № 2050-ІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Положення статті 2 Закону України №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону України №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі по тексту - Порядок №159).

Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних нормативних положень вказує, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється у день виплати основної суми доходу.

У матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу надбавки за кваліфікацію за спірний період, що дає підстави для висеовку про відсутність виплати основної суми доходу у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки вони є передчасними.

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що зазначенні висновки суду не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на звернення до суду у випадку, якщо у день виплати заборгованості з грошового забезпечення на виконання судових рішень у даній справі відповідачем не буде нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходів громадян, як це передбачено статтею 4 Закону України №2050-ІІІ.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі наданої довідки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що надбавка за кваліфікацію є складовою частиною грошового забезпечення.

Відтак, предметом спору є правовідносини, які виникли у зв`язку зі стягненням заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрати відсутні, виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Щодо клопотання у частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями частин третьої та четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частинні п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини шостої статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України).

З системного аналізу викладених процесуальних норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав до суду: копію договору про надання правової допомоги 18.08.2021, акт виконаних робіт від 22.08.2021, копію квитанції від 11.09.2021 на суму 4000,00 грн.

Суд встановив, що 18.08.2021 позивач, як клієнт, та Адвокатське бюро «Острицький» уклали угоду про те, що позивач уповноважує адвоката Острицького Андрія Олеговича надати правову допомогу у адміністративній справі щодо невиплати клієнту з боку Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовця у належному розмірі.

Вартість представлення інтересів клієнта (наданні правової допомоги) у відповідності до предмету договору є фіксованою за надання правової допомоги у суді першої інстанції - 4000,00 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 22.08.2021 адвокат виконав, клієнт прийняв роботи щодо надання правової допомоги у суді першої інстанції. Загальна вартість виконаних робіт склала 4000,00 грн.

На підтвердження оплати за надані послуги позивачем надано квитанцію від 11.09.2021 №0.0..1 на суму 4000,00 грн., копія якої наявна у матеріалах справи.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Відповідач не надав своїх заперечень на заявлені позивачем витрати на правову допомогу.

Суд зазначає, що у даному випадку розмір витрат на оплату послуг з професійної правничої допомоги позивачу у сумі 4000,00 грн. є співмірним із складністю справи (предметом) з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт,

Враховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за складання та подання позовної заяви у загальному розмірі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вулиця Сумська, 77/79, місто Харків, 61023, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період проходження військової служби у законодавчо встановленому розмірі з 14.12.2012 по лютий 2018 рік.

Зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та доплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію за період проходження військової служби з 14.12.2012 по лютий 2018 рік у розмірі, визначеному у додатку №25 до Постанови Кабінету Міністрів України №1294, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05.06.2023.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА