Справа № 260/2010/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2023 року м. Ужгород№ 260/2010/23
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач) у якому просить: визнати рішення відповідача протиправним, стягнути з Відповідача на користь Позивача борг із пенсії Позивача за період з квітня 2019 року по жовтень 2022 року у розмірі 565 850,91 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, внаслідок чого видав відповідний документ, в якому визначив, що розмір пенсії Заявника з 01.04.2019 року складає 27 072.90 грн. 21.10.2022 року, Відповідач видав документ «Розрахунок на доплату (виплату, і утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням № Д /31». Позивач вважає, що у цьому документі, Відповідач припустився суттєвих .помилок, які впливають на розрахований розмір боргу Відповідача перед Позивачем із Пенсійних виплат, а саме - у другому стовбчику таблиці з назвою «підлягало виплаті», Відповідач зазначив розмір пенсії який підлягав виплаті Заявнику починаючи з 01 квітня 2019 року у розмірі меншому, ніж сам же Відповідач розрахував па аркуші № 114 пенсійної справи Позивача. А саме - сума мала бути 27 072,90 грн., а фактично зазначені суми були зазначені суттєво менші по кожному місяцю, таким чином і розмір суми доплати зазначений у останньому стовбчику також неправомірно занижений. Позивач вважає, що Відповідач не зумів належно виконати рішення Суду, яке вступило в законну силу, а саме - замість того, аби поставити в розрахунковій таблиці суму пенсії, яка мала бути нарахована з квітня 2019 року у розрахованому самим Відповідачем розмірі 27 072,90 грн., Відповідач поставив туди різні суттєво менші суми, що в підсумку вплинуло на те, що сукупний розмір боргу був розрахований також невірно. Позивач вважає, що загальний розмір боргу Відповідача перед Позивачем із пенсійних виплат складає: 565 850,91 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17 квітня 2023 року на виконання ухвали суду, відповідач надав суду оригінал Пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що Головним управлінням з 01.04.2019 року здійснено перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, виходячи з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум станом на дату, з якої судом зобов`язано провести такий перерахунок (01.04.2019). Вказує, що різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2022 року склала 432192,41 грн. З урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2800/22 пенсія виплачується у розмірі, визначеному станом на 01.04.2019 року та становить 27072,90 грн. Вказує про правомірність нарахування. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач до суду подав відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких проти відзиву заперечив, просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Судом встановлено, що Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року по справі №260/2800/22, яке набуло законної сили 17.10.2022 року, виконано Головним управлінням в добровільному порядку 21.10.2022 року.

Головним управлінням з 01.04.2019 року здійснено перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, виходячи з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум станом на дату, з якої судом зобов`язано провести такий перерахунок.

З урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2800/22 пенсія виплачується у розмірі, визначеному станом на 01.04.2019 року та становить 27072,90 грн.

Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2022 року склала 432192,41грн

Разом з тим, позиваз вважає що, відповідач зазначив розмір пенсії який підлягав йому виплаті починаючи з 01 квітня 2019 року у розмірі меншому, ніж сам же Відповідач розрахував па аркуші № 114 пенсійної справи Позивача. А саме - сума мала бути 27 072,90 грн., а фактично зазначені суми були зазначені суттєво менші по кожному місяцю, таким чином і розмір суми доплати зазначений у останньому стовбчику також неправомірно занижений. Позивач стверджує, що Відповідач зазначив різні суттєво менші суми, що в підсумку вплинуло на те, що сукупний розмір боргу був розрахований також невірно. Позивач вважає, що загальний розмір боргу Відповідача перед Позивачем із пенсійних виплат складає: 565 850,91 грн.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» від 23.07.2004 р. №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного Іабезнечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) визначає умов норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон №2262-ХІІ має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій. Перелік видів грошового забезпечення для обчислення пенсій визначено статтею 43 Закону №2262-ХІІ.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1-1 Закону №2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувані десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 10 Закону № 345-VI визначено, що фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

Згідно з частиною першою статті 58 Закону 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини третьої статті 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд не може провадити будь-яку іншу діяльність, крім зазначеної у частині першій цієї статті, і використовувати кошти загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на цілі, не пов`язані із зазначеною діяльністю.

Відповідно до пункту 2 статті 72 Закону № 1058-ІV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 73 Закону № 1058-ІV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Бюджетом Пенсійного фонду України з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачуються видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат після виділення коштів з Державного бюджету України.

Кабінетом Міністрів України 16 грудня 2020 року прийнято постанову № 1279 Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги (далі - Постанова № 1279). Постановою № 1279 у пункті 3 встановлено Пенсійному фонду України до 1 квітня 2021 р. провести підготовчі технічні заходи для забезпечення переходу до централізованого фінансування виплати пенсій.

Отже, з 01 квітня 2021 року здійснення фінансування виплати пенсії можливо тільки Пенсійним фондом України.

Матеріалами адміністративної справи підтверджено, що Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року по справі №260/2800/22, яке набуло законної сили 17.10.2022 року, виконано Головним управлінням в добровільному порядку 21.10.2022 року.

Головним управлінням з 01.04.2019 року здійснено перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, виходячи з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум станом на дату, з якої судом зобов`язано провести такий перерахунок.

Суд зазначає, що відповідач самостійно не приймав рішення про перерахунок, що оскаржується позивачем, а лише у спосіб, визначений чинним законодавством виконував Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року по справі №260/2800/22.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадеева проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, конкретизуючи обставини наявного спору, суд зауважує, що він не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта на користь позивача, окрім випадків, коли для прийняття такого рішення виконані всі умови, визначені законом.

Відтак, відповідно до матеріалів справи, зокрема пенсійної справи ОСОБА_1 , розрахунків на доплату (виплату, утримання) пенсії), судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії позивача чітко та відповідно до Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року по справі №260/2800/22, яке набуло законної сили 17.10.2022 року виконано Головним управлінням в добровільному порядку 21.10.2022 року.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи вище наведені аргументи, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій відповідача.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору