Справа № 320/4081/19
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про самовідвід судді

05 червня 2023 року 320/4081/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження заяву судді Марича Є.В. про самовідвід за матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до міського голови міста Бровари Сапожка Ігоря Васильовича, Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до міського голови міста Бровари Сапожка Ігоря Васильовича, Броварської міської ради Київської області (далі - відповідачі), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Броварської міськради, пов`язані із прийняттям п. 2 рішення від 24.01.2019р. №1255-52-07, та скасувати відповідний пункт спірного рішення, розглянувши при цьому заяви ОСОБА_1 від 09.11.2018р. №11-16-2/8091, №11-16-2/8092 про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га;

- визнати протиправними дії Броварської міськради, пов`язані із прийняттям п. 2 рішення від 28.02.2019р. №1311-53-07, та скасувати відповідний пункт спірного рішення, розглянувши при цьому заяви ОСОБА_1 від 28.01.2019р. №9-5-Л-186, №9-5-Л-187 про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га;

- визнати протиправними дії Броварської міськради, пов`язані із прийняттям п. 2 рішення від 30.05.2019р. №1444-56-07, та скасувати відповідний пункт спірного рішення, розглянувши при цьому заяви ОСОБА_1 від 14.03.2019р. №11-16-2/2273, №11-16-2/2274 про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва у розмірі до 0,10 га;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови розглянути на сесіях від 24.01.2019р., від 28.02.2019р., від 30.05.2019р. заяв позивача від 09.11.2018р., від 28.01.2019р., від 14.03.2019р., незважаючи на твердження про те, що на сесію міської ради виносилися заяви позивача, в той час як на сесіях розглядалися проекти рішень міської ради, які не мають жодного відношення до заяв позивача;

- визнати протиправними дії відповідача щодо вимагання до заяв позивача від 09.11.2018р., від 28.01.2019р. та від 14.03.2019р. надання проектів землеустрою, що не передбачено чинним законодавством, та законами, на підставі яких позивач звертався до відповідача;

- визнати протиправними дії відповідача щодо порушення ст. ст. 15, 20 ЗУ Про звернення громадян, який розглянув заяви ОСОБА_1 від 09.11.2018р., від 28.01.2019р., від 14.03.2019р. за його відсутності, без надання можливості додатково обґрунтувати свої вимоги та за відмову керівника органу влади або в.о. керівника органу влади, розглянути заяви позивача особисто;

- зобов`язати відповідача розглянути заяви позивача від 09.11.2018р., від 28.01.2019р., від 14.03.2019р. уповноваженою особою (міським головою або в.о. міського голови м. Бровари) Броварської міськради особисто та в присутності позивача;

- визнати протиправними дії відповідача щодо зміни підстав звернення позивача щодо відведення земельної ділянки, викладених у заявах від 09.11.2018р., від 28.01.2019р., від 14.03.2019р. та примушування надати проект землеустрою до заяви, який не передбачений законодавством про відведення земельної ділянки, відповідно заяв позивача;

- зобов`язати відповідача усунути недоліки при розгляді звернень громадян відповідно до ЗУ Про звернення громадян, провести службову перевірку та встановити ким, де і коли було змінено підстави звернення ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки в заявах від 09.11.2018р., від 28.01.2019р., від 14.03.2019р. та встановити хто примушує позивача надавати документи, які не передбачені законодавством при відведенні земельної ділянки;

- зобов`язати відповідача відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 2 000 000 грн., шляхом стягнення з відповідача цих коштів;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 у розмірі 2 000 000 грн., шляхом стягнення з відповідача цих коштів;

- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення згідно статті 129-1 Конституції України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2022р. справу прийнято до провадження судді Марича Є.В. та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 13.04.2023р. закрито підготовче провадження та призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 01.06.2023р.

30.05.2023р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання про про відвід судді Марича Є.В. в адміністративній справі №320/4081/19.

Ухвалою суду від 31.05.2023р. у задоволенні наведеного клопотання відмовлено.

При цьому, варто зауважити на тому, що клопотання не передавалась на розгляд іншому суді та розглядалось судом, який розглядає справу, у відповідності до приписів абз. 2 ч. 4 ст. 40 КАС України.

Відповідно, 31.05.2023р., з огляду на зазначене, суддя Марич Є.В. подав заяву про самовідвід, на підставі пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, для забезпечення усунення будь-яких сумнівів у позивача та стороннього спостерігача щодо неупередженості (об`єктивності) судді в розгляді цієї адміністративної справи.

До судового засідання, призначеного на 01.06.2023р., сторони не з`явилися незважаючи на належне повідомлення про дату, час і місце його проведення, у зв`язку із чим суд здійснюватиме розгляд наведеної заяви у письмовому провадженні.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі П`єрсак проти Бельгії (Piersac vs Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі ж самі висновки містяться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді. Аналогічне правило має розповсюджуватись і на розгляд питання щодо самовідводу.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги зазначене, у випадку продовження розгляду справи головуючим суддею Маричем Є.В., у позивача чи у стороннього спостерігача може виникнути обґрунтований сумнів у безсторонності та неупередженості судді при розгляді вказаної справи, зокрема, що суд у складі головуючого судді Марича Є.В. може ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення у даній справі, хоча і не існує доказів в упередженості та зацікавленості судді, а тому, задля виключення будь-яких сумнівів щодо дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності за результатами розгляду цієї справи, суд вважає, що подана заява судді про самовідвід є вмотивованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 39, 40, 41, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Задовольнити заяву судді Марича Є.В. про самовідвід.

2. Передати адміністративну справу №320/4081/19 до Відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Ухвала про набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Марич Є.В.