Справа № 480/4234/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 480/4234/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2022, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 28.11.22 по справі № 480/4234/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування пільгової вислуги років до календарної та не виплати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 61% відсотків відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати пільгову вислугу до календарної та нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 61% відсотків грошового забезпечення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач має відповідну пільгову вислугу років, що підтверджується витягом з наказу про звільнення, яка становить 05 років 07 місяців 18 днів. Вказує, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а та від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/21. Стверджує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно інформації, наданої 5 Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (лист від 19.11.2022р. №12/7855-22-Вих), прапорщик ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби набув права для призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" , відповідно до якого особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "з" статті 12 цього Закону, у разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45 - річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них строкового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

Згідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.11.2020 №498-ОС (а.с.9), ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 28.09.2020р. №400-ОС за підпунктом "а" (у зв`язку з закінченням строку контракту ) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військову службу", з правом носіння військової форми одягу.

При цьому, згідно вищезазначеного наказу НОМЕР_1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.11.2020 №498-ОС (а.с.9), вислуга років ОСОБА_1 станом на 28.11.2020 становить: календарна - 13 років 04 місяці 12 днів; пільгова - 05 років 07 місяців 18 днів; стаж роботи - 17 років 04 місяці 16 днів; всього для призначення пенсії - 30 років 08 місяців 28 днів.

Як свідчать матеріали пенсійної справи, після звільнення позивача Адміністрацією Державної прикордонної служби України було підготовлено та направлено пакет документів до ГУ ПФУ в Сумській області для призначення пенсії позивачу за вислугу років. Пенсію позивачу було призначено згідно п. «б» ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що не заперечується позивачем та про що, зокрема, свідчить інформація надана на запит суду НОМЕР_1 Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України у листі від 19.11.2022р.

Зокрема, у листі прикордонної служби йдеться про те, що пільговий стаж 5 років 07 місяців 18 днів зазначено, як окремий період, не включений ані до календарної вислуги, ані до стажу роботи. Також, пільгова служба не була включена до загальної вислуги років для призначення пенсії, оскільки відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний внесок. Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж вираховується в одинарному розмірі, крім випадків , передбачених цим Законом. Зазначеним Законом зарахування військовослужбовцям пільгової вислуги років до страхового стажу не передбачено.

Отже, на підставі поданих Держприкордонслужбою України документів, ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Сумській області була призначена пенсія згідно п.«б» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з вислуги років - 30 років (календ. 13), що підтверджується копією протоколу про призначення пенсії, наданого відповідачем. При цьому, як вбачається з протоколу про призначення пенсії, пенсія позивачу була призначена у розмірі 55% грошового забезпечення, виходячи з вислуги років - 30 років 08 місяців 28 днів, з урахуванням трудового стажу (17 років, 04 місяців 16 днів) та календарної вислуги (13 років, 04 місяців 12 днів).

У січні 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням пільгової вислуги років (а.с.10) та просив врахувати, що його календарна вислуга років становить 19 років 00 місяців 00 днів, оскільки має включати не тільки календарну (13 років, 04 місяців 12 днів), а і пільгову вислугу (05 років 07 місяців 18 днів).

Однак, ГУ ПФУ в Сумській області листом від 23.02.2022р. (а.с.11) на подану заяву позивача, з посиланням положення п. "б" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", повідомило позивачу, що підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Позивач, не погодившись з такою відмовою відповідача у проведенні йому перерахунку пенсії, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача, заявлені до ГУ ПФУ в Сумській області, є передчасно заявленими, оскільки у даному випадку, подання Адміністрації прикордонної служби України щодо призначення позивачу пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII, до ГУ ПФУ в Сумській області не надходило, тому на даний час позивачем не було дотримано порядок подання документів, що передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України (п. «в» ст.1-2 Закону №2262-XII).

Умови призначення пенсій за вислугу років визначені у статті 12 Закону №2262-XII, відповідно до п. "а" ч.1 якої пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах, серед іншого "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 або після цієї дати мають вислугу 25 календарних роки і більше. До календарної вислуги років для призначення пенсії зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Приписами ст.17-1 Закону №2262-XII передбачено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393, якою встановлено, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до пп. "в" п.3 вказаної Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абз. 1 п.1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця - час проходження служби на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах ДПСУ за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Посилаючись на вказані норми, позивач стверджує, що відповідачем не враховано при призначенні пенсії вислугу років в пільговому обчисленні, що вплинуло і на розмір пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем для призначення пенсії враховано лише календарну вислугу років (13 років 04 місяці 12 днів) та стаж роботи (17 років 04 місяці 16 днів), що в своїй сукупності склало 30 років 08 місяців 28 днів.

Водночас, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 №3-1 (далі по тексту Порядок №3-1), відповідно до п.1 якого заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цим особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в областях через уповноважені структурні підрозділи Державної прикордонної служби України.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України було направлено подання для призначення позивачу пенсії саме відповідно до п «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що уповноваженим органом, а саме Адміністрацією Державної прикордонної служби України було направлено подання для призначення позивачу пенсії відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII.

Позивачу було призначено пенсію відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII (дана обставина не заперечується позивачем), відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах, зокрема, "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

При цьому, згідно із п.п. «а» та «б» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Тобто, враховуючи вказані норми, та приймаючи до уваги призначення позивачу пенсії саме на підставі п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, позивачу, виходячи з вислуги 30 років пенсія була призначена відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII у розмірі 55% (50% за 25 років страхового стажу, та за кожен рік понад 25 років (5 років) 1 процент відповідних сум грошового забезпечення, тобто за 5 років понад 25 років - 5%).

Позивач із підставами про призначення йому розміру пенсії, виходячи лише з календарної вислуги років та трудового стажу роботи, що в своїй сукупності склало 30 років 08 місяців 12 днів, був обізнаний, однак, на час розгляду даної справи відсутні докази того, що позивачем оскаржено дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо направлення до ГУ ПФУ в Сумській області подання про призначення пенсії відповідно до п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII. Також відсутні докази того, що позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України для належного розрахунку вислуги років позивачу та направлення відповідного подання про призначення пенсії відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII. Позивачем взагалі не доведено та не зазначається у позові, що він має/мав право на призначення йому пенсії відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII.

Разом із тим, діючим Порядком передбачено порядок підготовки і подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-XII.

При цьому, згідно з пунктом 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Тобто, законодавством, у даному випадку саме на Адміністрацію прикордонної служби України покладено обов`язок підготувати і направити документи для призначення пенсії та вирахувати належним чином кількість років для призначення пенсії.

Доказів того, що позивач звернувся до Адміністрації прикордонної служби України із заявою про оформлення належним чином подання, в якому обчислено вислугу років для призначення пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону №2262-XII, матеріали справи не містять. У наказі від 27.11.2020 року (а.с.9), що міститься в матеріалах справи, як вже зазначалось вище, в якому наведено підрахунок вислуги років для призначення пенсії, зазначено, що вислуга років позивача для призначення пенсії становить 30 років 08 місяців 28днів, у тому числі календарна вислуга років (13 років 04 місяці 12 дні) та стаж роботи (17 років 04 місяців 28 днів), тобто без врахування вислуги років у пільговому обчисленні.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернення до Адміністрації прикордонної служби України із заявою щодо оформлення документів для призначення пенсії відповідно до п. "а" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII. Саме за результатом отриманих документів ГУ ПФУ в Сумській області може буде розглянуто питання щодо призначення пенсії позивачу відповідно до п. "а" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII.

Крім того, слід зазначити, що Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для прзначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Наведена позиція узгоджується із висновком суду, викладеним у рішенні Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 року за результатами розгляду адміністративної справи №480/4241/18.

Так, за наслідками розгляду цієї справи Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив наступні правові висновки: "1. В цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). 2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із врахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача, заявлені до ГУ ПФУ в Сумській області є передчасно заявленими, оскільки у даному випадку, подання Адміністрації прикордонної служби України щодо призначення позивачу пенсії відповідно до п. "а" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, до ГУ ПФУ в Сумській області не надходило. На даний час позивачем не було дотримано порядок подання документів, що передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. А відтак, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач має відповідну пільгову вислугу років (05 років 07 місяців 18 днів) та можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку, не спростовують висновки суду про передчасність заявлених позовних вимог, оскільки Адміністрацією Державної прикордонної служби України було направлено подання для призначення позивачу пенсії відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII та позивачу було призначено пенсію відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, що не заперечується останнім.

Доводи позивача у даній справі щодо наявності з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не зарахування пільгової вислуги років до календарної та не виплати позивачу пенсії у розмірі 61% відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з огляду на наведене вище, є необґрунтованими та передчасними.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 480/4234/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров