Справа № 741/114/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 741/114/22 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року та додаткове рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ №00002411 від 08 грудня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в розмірі 8 500,00 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченком В.О. винесено постанову серії ВМ №00002411 від 08 грудня 2021 року, згідно тексту якої 04 грудня 2021 року о 19 год. 46 хв. за адресою: Р-07, Північно-Східний обхід м. Києва км 19+543 зафіксовано транспортний засіб DAFXP 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених в п. 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 5,6% (6,976 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.132-1 КУпАП.

Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вказує, що є власником спеціалізованого сідлового тягача Е, марки DAF модель FTGXF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , натомість причіп WEIGHTLIFTER модель 35TD65LP, д.н.з. НОМЕР_2 належить іншій особі - ОСОБА_2 .. Після завантаження 04 грудня 2021 року маса брутто автомобіля становила 43 980 кг, з яких маса самого транспортного засобу 15 320 кг, маса вантажу - 28 660 кг, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 407 від 04 грудня 2021 року. 05 грудня 2021 року у місці розвантаження вага транспортного засобу становила 43 920 кг, з яких маса транспортного засобу 15 220 кг, маса вантажу 28 700 кг. За маршрутом руху транспортного засобу водій пройшов декілька обов`язкових контрольних зважувань, на яких порушень вагового режиму виявлено не було. У тексті оскаржуваної постанови не зазначено, яка конкретно маса взята за основу перевищення загальної ваги на 6 976 кг. Виходячи із загальної ваги транспортного засобу 43 980 кг 5,6 % від вказаної ваги складає 2 462 кг, що не відповідає вказаному в постанові розміру перевищеної ваги у 6 976 кг та свідчить про невірне здійснення зважування, здійсненого в автоматичному режимі.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Додатковим рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року частково задоволено заяву представника позивача Бондюка Богдана Володимировича про стягнення з відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та з додатковим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права.

Позивач подавав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 31.05.2023 сторони та їхні уповноважені представники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим судова колегія вважала за можливе продовжувати розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником автомобіля DAFFTGXF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , тип якого: спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач - Е, повна маса - 23400 кг, маса без навантаження - 8110 кг.

У той же час ОСОБА_2 є власником спеціалізованого напівпричіпу - спеціалізованого контейнеровозу WEIGHTLIFTER модель 35TD65LP, д.н.з. НОМЕР_2 .

08 грудня 2021 року постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00002411, винесеної старшим державним інспектором відділу проведення систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченком В.О., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 04 грудня 2021 року о 19 год. 46 хв. за адресою: Р-07, Північно-Східний обхід м. Києва км 19+543 зафіксовано транспортний засіб DAFXP 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: загальної маси транспортного засобу на 5,6% (6,976 тон), відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.132-1КУпАП.

Зі змісту постанови серії ВМ №00002411 убачається, що вимірювання ваги транспортного засобу здійснювалося технічним засобом WIM4,4, серія та номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії - № 35-02/6017, 6018,6019,6020 до 26 жовтня 2022 року, також у постанові міститься посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу та відображена фотосвітлина транспортного засобу, в момент вчинення правопорушення.

З листа Укртрансбезпеки від 04 січня 2022 року вих. № 14/85.4/15-22 вбачається, що скаргу ОСОБА_1 на постанову серії ВМ № 00002411 від 08 грудня 2021 року залишено без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що зумовило звернення до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам Інструкції 512, оскільки не містить категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількості коліс) на вісі. За висновком суду, існування вказаних недоліків надає підстави для розумного та обґрунтованого сумніву щодо врахування відповідачем вище перелічених критеріїв при встановленні факту перевищення визначених законодавством вагових норм та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Оскаржувана постанова містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто, величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак, вказаної інформації постанова не містить. Фотосвітлина, яка міститься у постанові, що оскаржується, також не дає можливості достовірно визначити ані категорію транспортного засобу, ані його тип. Тож, сама по собі постанова, без інших доказів на підтвердження правомірності дій посадової особи, яка її винесла, не дає суду можливості з`ясувати всі об`єктивні обставини справи та перевірити достовірність викладеного у постанові факту порушення вимог законодавства.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, адже судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана постанова складена у повній відповідності до вимог чинного законодавства України щодо здійснення контролю у сфері безпеки на автомобільному транспорті. Постанова, винесена відносно позивача, в повній мірі відповідає формі, затвердженій додатком 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МІУ від 27 вересня 2021 року № 512. Стосовно вимог до змісту постанови необхідно керуватися виключно ст. 283 КУпАП. Оскаржувана постанова відповідає усім критеріям та містить необхідну інформацію, передбачену КУпАП. Перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених п. 22.5 ПДР України, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу. Подія та склад адміністративного правопорушення належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі інтернет. Закріплений в законодавстві та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи, а також унеможливлює наявність корупційної складової.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення № 103, установлено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III, закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно норм абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 № 879, затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (надалі - Порядок № 879), відповідно до п.п.3-5-1 п.2 якого: великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2%.

Відповідно до змісту пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

У свою чергу, згідно пунктів 15, 16, 18, 20 Порядку № 879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Тож, з наведеного слідує, що при здійсненні габаритно-вагового контролю, здійснюється перевірка відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Варто звернути увагу на те, що єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до норм пункту 22.5 Правил дорожнього руху (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно приписів пункту 5 Правил № 30, рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними, і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9 - 13 цих Правил), здійснюється без дозволу, не надає права на рух автомобільними дорогами транспортних засобів з перевищенням виключно осьових навантажень без відповідного дозволу.

Пунктами 12, 13 Порядку № 879, визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі -Порядок № 1567), відповідно до пункту 4 якого, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції досліджено, що відповідачем встановлено факт здійснення перевезення позивачем вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм на 8,3 % (8,148 тон), та, як наслідок, порушення транспортним засобом вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно частини другої статті 132-1 КУпАП.

За змістом частини другої статті 132-1 КУпАП, відповідальність настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

За матеріалами справи, згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 марки DAF модель FTR XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював перевезення вантажу до порту Южний, вага його без навантаження становить 8 110 кг, повна маса автомобіля 23400 кг.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 407 від 04 грудня 2021 року, транспортний засіб DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом/напівпричіпом, д.н.з. НОМЕР_2 , завантажено кукурудзою, загальна маса (брутто) становила 43980 кг, тара 15320 кг, нетто 28660 кг. Під час розвантаження вага транспортного засобу масса (брутто) становила 43920 кг.

Відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 15 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 (далі - Порядок 1174), метадані повинні містити, окрім іншого, дані про дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 "Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку", повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака.

Метадані - структуровані дані, які містять відомості про подію, зафіксовану за допомогою автоматичного пункту, характеристики зафіксованого транспортного засобу, необхідні для його ідентифікації, параметри функціонування технічних засобів автоматичного пункту, а також інші дані, необхідні для обліку, пошуку, оцінки та управління такими відомостями (пункт 2 Порядку 1174).

Частинами 2, 3, 4 статті 283 КУпАП, встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Крім того, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 (далі - Інструкція 512).

Відповідно до Додатка 1 Інструкції 512 в частині «Установив (ла)» постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, має міститися, в тому числі, наступна інформація: (марка, модель, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, ширина, висота, довжина, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактична міжосьова відстань, фактична шинність (кількість коліс) на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги), а також: (суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги).

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У контексті зазначеного, колегія суддів бере до уваги те, що оскаржувана постанова не містить категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, що надає підставі для обґрунтованого сумніву щодо врахування відповідачем вище перелічених критеріїв при встановленні факту перевищення визначених законодавством вагових норм та притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Незрозумілим також є те, що постанова серії ВМ № 00008597 від 20 січня 2022 року містить лише масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння граничної допустимої фактичної маси типу транспортного засобу з інформацією про фактичну масу транспортного засобу в момент зважування, однак вказаної інформації постанова не містить.

Ключовим, що залишилось поза увагою відповідача, є відсутність в оскаржуваній постанові зазначення максимально дозволеної маси (ваги) транспортного засобу, від якої йде обчислення перевищення ваги, а також результатів зважування, тобто ваги транспортного засобу позивача, яку зафіксовано в автоматичному режимі, водночас, зазначення в матеріалах справи про адміністративне правопорушення лише показника перевищення транспортного засобу на 8,3% (8,148 тонн), не дає змогу визначити саме від якої ваги здійснювався обрахунок, при цьому, фотосвітлина, яка міститься у постанові, що оскаржується, також не дає можливості достовірно визначити ані категорію транспортного засобу, ані його тип, як наслідок, визначити максимально дозволену вагу (масу) транспортного засобу, на чому також цілком обґрунтовано наголосив і суд першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що товарно-транспортна накладна не може бути доказом на підтвердження достовірності вказаної маси/ваги транспортного засобу з боку позивача, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не брав за основу показники товарно-транспортної накладної та ваги транспортного засобу що вказана в ній, проте, з урахуванням наявних в ній даних, а також відсутності всіх необхідних елементів в постанові (максимально допустимої ваги, результатів зважування в кг/т), суд констатував наявність реального обґрунтованого сумніву в результатах габаритно-вагового порушення, та, як наслідок, наявності встановленої та доведеної вини позивача задля притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування, при цьому, не ставлячи під сумнів результати зважування чи наявність формальних/процедурних неточностей/порушень, а відсутність у справі встановлених всіх фактичних обставин, які дають змогу перевірити та встановити наявність факту самого перевищення ваги транспортного засобу.

За наслідком розгляду даного спору в суді першої інстанції, судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат, та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (чотири тисячі) грн відповідно до додаткового рішення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, позаяк, вбачається неспівмірність заявлених витрат з фактичними, а також, вказано на те, що представник позивача вже подавав до суду аналогічні за змістом позовні заяви, тобто, адвокату не потрібно було додатково вивчати нормативно правові акти та судову практику та визначати правову позицію.

Колегія суддів зазначає, що сторона позивача просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у сумі 9 000 грн, при цьому, судом було стягнуто 3000 грн.

На підтвердження суми витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду: договір № 07/12-020/1 від 07 грудня 2020 року про надання правової допомоги, додаткову угоду №6 від 24 листопада 2022 року до договору про надання правової допомоги № 07/12-020/1 від 07 грудня 2020 року, акт прийому передачі наданих послуг відповідно до додаткової угоди № 2 від 24 листопада 2022 року за договором про надання правової допомоги № 07/12-020/1 від 07 грудня 2020 року, рахунок від 24 листопада 2022 року № 2411/4, платіжну інструкцію № ЕСМ_Р24A676644337D7703 від 02 січня 2023 року.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, колегія суддів дійшла висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу, що присуджена до стягнення судом першої інстанції до стягнення з відповідача, є фактично понесеними та їх розмір є справедливим та пропорційним, беручи до уваги те, що справа є незначної складності, спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката.

Щодо зазначення апелянтом про те, що представник позивача вже подавав до суду аналогічні за змістом позовні заяви, тобто, адвокату не потрібно було додатково вивчати нормативно правові акти та судову практику та визначати правову позицію, колегія суддів вважає такі доводи не визначальними, адже участь адвоката у інших подібних спорах не може нівелювати ґарантоване процесуальним законом право сторони на стягнення понесених витрат на правничу допомогу, головним, є встановлення судом фактичне їх понесення через перевірку документального підтвердження, а також визначення суми до стягнення, яка б відповідала встановленим КАС України критеріям, з урахуванням чого, 3000 грн не є завищеною сумою до стягнення та цілком відповідає принципам справедливості та обґрунтованості.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2022 року та додаткове рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2023 року у справі №741/114/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р. Вівдиченко

Л.О. Костюк