Справа № 420/12597/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12597/22

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 07.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Юридичного департаменту Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року, апеляційні скарги Юридичного департаменту Одеської міської ради та ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Юридичного департаменту Одеської міської ради (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні інформації за запитом позивача про доступ до публічної інформації №1В-1 від 30.08.2022 року;

- зобов`язати відповідача надати повну, точну та достовірну інформацію, що запитувалась згідно запиту позивача про доступ до публічної інформації №1В-1 від 30.08.2022 року;

Позовні вимоги гуртуються на тому, що 30.08.2022 року позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію, в якому просив надати електронну копію позовної заяви Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора та припинення права постійного користування по справі №916/853/22. Відповідач листом від 01.09.2022 року за №924 вих. відмовив у задоволенні запиту позивача, зазначивши, що запитувана інформація є процесуальним документом, доступ до якої регулюється ГПК України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року позовні вимоги задоволені.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року здійснений розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн..

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року та додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказані рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову та заяв про розподіл судових витрат відмовити повністю.

Також до суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду 22.03.2023 року звернувся позивач. Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, позивач просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою заяви представників позивача про розподіл судових витрат задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги в розмірі 12600,00 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

30.08.2022 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати електронну копію позовної заяви Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора та припинення права постійного користування по справі №916/853/22 від 17.05.2022 року.

01.09.2022 року відповідачем було надано відповідь №924вих, в якій зазначено, що у провадженні Господарського суду Одеської області знаходиться справа №916/853/22 за позовною заявою Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Клаб Марін» про скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права (у спеціальному розділі), індексний номер: 43788480 від 31.10.2018 року, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондарем Олексієм Миколайовичем, про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 3,0065 кв.м., яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Дача Ковалевського, 121 за товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Клаб Марін» та припинення права постійного користування цього товариства на зазначену земельну ділянку. Відповідач також зазначає, що норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на правовідносини щодо порядку здійснення судочинства в господарських судах. Примірники позовної заяви, виготовлені на виконання вимог ГПК України, для подання її до суду, що знаходяться в учасників справи, належать до інформації, створеної (одержаної) у ході судового провадження. Згідно з приписами ГПК України, позивач має обов`язок направлення позовної заяви та копій доданих документів лише учасникам справи у визначених цим Кодексом випадках. Натомість, заявник не є учасником справи №916/853/22, що розглядається Господарським судом Одеської області, що виключає обов`язок з надання паперової або електронної копії позовної заяви з додатками у справі №916/853/22 згідно з приписами процесуального закону.

Не погоджуючись з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання, яке підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, а саме:

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписами ст.5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 20 Закону України «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України «Про інформацію»).

Згідно з ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Приписами ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов таких висновків:

- запитувана позивачем інформація стосується поданого відповідачем позову до Господарського суду Одеської області позову до ТОВ «Керуюча компанія «Клаб Марін» про скасування рішення про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою та припинення права постійного користування земельною ділянкою і, виходячи з Положення про Юридичний департамент Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року №248-VІІ, така інформація створена відповідачем в процесі виконання своїх обов`язків та знаходиться у його володінні;

- на визначення інформації публічною не впливає те, при виконанні яких обов`язків суб`єктом владних повноважень вона отримана та яким законодавством ці обов`язки визначені;

- позовна заява не відноситься до інформації, яка створюється (одержується) у ході судового провадження, оскільки такий документ оформляється раніше, ніж подається до суду, а відкриття провадження у справі не змінює процесуального становища позовної заяви та не обмежує право позивача на отримання її копії від Юридичного департаменту Одеської міської ради в порядку приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації».

- відмова відповідача у наданні позивачу інформації на запит від 30.08.2022 року ЗПІ №1В-1 є протиправною;

- доводи відповідача щодо відсутності суспільного інтересу є безпідставними, оскільки з урахуванням приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації» означене не є законодавчо передбаченою підставою для відмови позивачу в доступі до публічної інформації.

Позиція апелянта полягає в тому, що оскільки позовна заява, за якою Господарський суд Одеської області відкрив провадження у справі №916/853/22, відноситься до процесуальних документів, то надання копії такого документу регулюється положеннями Господарського процесуального кодексу, а не Законом України «Про доступ до публічної інформації», і тому відповідач правомірно відмовив у наданні електронної копії вказаної позовної заяви позивачу, який не є стороною у вказаній господарській справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апелянта відхиляє з наступних підстав.

Аналіз положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» у співвідношенні з процесуальними законами, зокрема з Господарським процесуальним кодексом, не дає підстав для виключення інформації, яка викладається суб`єктом владних повноважень у позовній заяві і подається цим суб`єктом до суду на виконання своїх обов`язків, з категорії публічної інформації в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на визначення інформації публічною не впливає те, при виконанні яких обов`язків суб`єктом владних повноважень вона отримана та яким законодавством ці обов`язки визначені.

Відповідно, сам факт відкриття Господарським судом Одеської області провадження у справі №916/853/22 за позовною заявою Одеської міської ради не позбавляє позивача права на отримання публічної інформації, яка міститься в такій позовній заяві, а відповідача не звільняє від обов`язку надати таку інформацію за запитом позивача №1В-1 від 30.08.2022 року.

Даному висновку не суперечать висновки, які викладені в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», і на які посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції.

В цій постанові Пленуму ВАСУ зазначено, зокрема, про те, що процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позовна заява не відноситься до інформації, яка створюється (одержується) у ході судового провадження, оскільки такий документ оформляється раніше, ніж подається до суду.

Слід також зазначити, що позивач не є учасником господарського процесу по справі №916/853/22, а тому визначений Господарсько-процесуальним кодексом України порядок доступу до матеріалів цієї справи не розповсюджується на позивача, і позивач позбавлений права отримати копії відповідних матеріалів цієї справи, в тому числі і позовної заяви, на підставі положень цього процесуального закону.

Однак слід враховувати, що подання Одеською міською радою позовної заяви до суду є однією з форм реалізації цим органом місцевого самоврядування своїх прав та обов`язків, визначених законодавством України, а тому доступ фізичних та юридичних осіб, об`єднань громадян без статусу юридичної особи, що не є учасниками відповідного судового процесу, до інформації, яка міститься у такій позовній заяві, повинен відбуватися у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні інформації за запитом позивача про доступ до публічної інформації №1В-1 від 30.08.2022 року, а також вірно застосував такий спосіб захисту як зобов`язання відповідача надати повну, точну та достовірну інформацію, що запитувалась згідно запиту про доступ до публічної інформації №1В-1 від 30.08.2022 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація розпорядником публічної інформації свого обов`язку по наданню публічної інформації її запитувачу має відбуватися з урахуванням обмежень, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до визначеного ч.2 ст.1 вказаного закону загального правила - публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Положенням статті 6 цього Закону, зокрема, встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (частина друга).

При цьому, відповідно до ч.8 ст.6 даного закону обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно з ч.1 ст.7 вказаного Закону конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

В пункті 5.6. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено:

«Суди повинні мати на увазі, що законами до конфіденційної віднесено, зокрема:

інформацію про національність особи, її освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адресу проживання, дату і місце народження (частина друга статті 11 Закону України "Про інформацію");

інформацію про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, яка стала відома особі у зв`язку з виконанням нею професійних або службових обов`язків (стаття 40 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я");

відомості щодо предмета договору на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, ходу його виконання та одержаних результатів (стаття 895 Цивільного кодексу України);

відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (пункт 70.15.2 статті 70 Податкового кодексу);

інформація щодо осіб, які звернулися до кризового центру про допомогу (частина третя статті 8 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї»);

інформацію, що стосується митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (частина 1 статті 56 Митного кодексу України);

первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також адміністративні дані щодо респондентів, отримані органами державної статистики від органів, що займаються діяльністю, пов`язаною із збиранням та використанням адміністративних даних (частина перша статті 21 Закону України «Про державну статистику»);

відомості про місце проживання або місце перебування особи (частина восьма статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»);

матеріали заявки фізичної чи юридичної особи на реєстрацію сорту та результати експертизи сорту рослин (стаття 23 Закону України «Про охорону прав на сорти рослин»);

дані про особу, взяту під захист у кримінальному судочинстві (стаття 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»);

дані про працівника суду або правоохоронного органу, взятого під захист (стаття 10 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»);

первинні (персональні) та інші дані, отримані у процесі проведення перепису населення (частина перша статті 16 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення»);

відомості, що подаються заявником на визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, інформацію про факт подання заяви про визнання особою, яка має право на захист в Україні (частина десята статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»);

інформацію про пенсійні внески, пенсійні виплати та суму пенсійних коштів, що обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку учасника пенсійного фонду; з пенсійних депозитних рахунків фізичної особи; про умови та стан виконання договорів страхування довічної пенсії (частина 3 статті 53 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення»);

відомості про особисте життя громадян, одержані із звернень громадян (стаття 10 Закону України «Про звернення громадян»).

Цей перелік не є вичерпним і може бути доповнений іншими законодавчими актами.»

Отже, виконання відповідачем обов`язку по наданню позивачу публічної інформації, яка міститься у позові Одеської міської ради до ТОВ «Керуюча компанія «Клаб Марін», за яким відкрито провадження у справі №916/853/22, повинно відбуватися з урахуванням визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» обмежень по наданню інформації з обмеженим доступом.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин апеляційна скарга Юридичного департаменту Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 року задоволенню не підлягає.

Стосовно апеляційних скарг сторін на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

В позовній заяві представник позивача, адвокат Рябець О.М., просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме витрати пов`язані з наданням правової допомоги у сумі 8100,00 грн..

На підтвердження надання послуг правничої допомоги до суду надано: Договір №02/08/22 від 30.08.2022 року про надання правничої допомоги; Додаткова угода №10 від 02.09.2022 року до Договору №02/08/22 від 30.08.2022 року; Акт наданих послуг від 08.09.2022 року, Прибутковий касовий ордер №26/10 від 08.09.2022 року на суму 8100,00 грн..

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу або зменшити розмір таких витрат, у зв`язку із їх неспівмірністю з наданими адвокатом у даній справі послугами.

В судових засіданнях суду першої інстанції, інтереси позивача представляла адвокат Захандевич О.В..

16.01.2023 року електронним засобом зв`язку, представник позивача, адвокат Захандревич О.В., просила суд першої інстанції вирішити питання про покладення на відповідача судових витрат понесених позивачем на надання послуг з правової допомоги адвокатом Захандревич О.В., після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

09.03.2023 року електронним засобом зв`язку до суду першої інстанції надійшли дві заяви представників позивача, адвоката Рябець О.М. та адвоката Захандревич О.В. про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8100,00 грн. та 4500,00 грн., відповідно.

В заяві адвоката Рябець О.М., зазначено загальний опис робіт (надання послуг), який складався з: консультація, аналіз нормативної бази, пошук судової практики (2 години) х 1000,00 грн. = 2000,00 грн.; формування правової позиції та складання позовної заяви (3 години) х 1500 грн. = 4500,00 грн.; складання та підготовка додатків до позовної заяви, засвідчення копій, направлення до суду (2 години) х 800,00 грн. = 1600,00 грн. (загальна вартість наданих послуг 8100,00 грн.).

Адвокат Захандревич О.В. у заяві навела детальний опис робіт (надання послуг), який складався з: написання та подання клопотання про вступ у справу в якості представника, ознайомлення із матеріалами справи та відкладення судового засідання справи від 04.01.2023 року; ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді (1 година 30 хвилин) х 1000,00 грн. = 1500,00 грн.; участь у судовому засіданні, призначене на 01.02.2023 року о 10:00, в якості представника позивача = 1500,00 грн.; участь у судовому засіданні, призначене на 07.03.2023 року о 10:30, в якості представника позивача = 1500,00 грн..

На підтвердження витрат на правничу допомогу, адвокатом Захандревич О.В., надано суду: Договір №19/12/22 від 19.12.2022 року про надання правничої допомоги; Додаткова угода №1 від 19.12.2022 року до Договору 19/12/22 від 19.12.2022 року; Акт наданих послуг від 07.03.2023 року до Договору №19/12/22 від 19.12.2022 року про надання правничої допомоги (загальна вартість наданих послуг 4500,00 грн.).

17.03.2023 року електронним засобом зв`язку на адресу суду першої інстанції від представника відповідача надійшли письмові заперечення на заяву позивача щодо ухвалення додаткового рішення. Заперечення обґрунтоване тим, що дана справа віднесена представником позивача, адвокатом Рябець О.М., до справ незначної складності, але останній зазначив про витрати на професійну правничу допомогу у розмірі майже 3,5 прожиткових мінімумів на одну особу, що є явно завищеним.

Також представник відповідача зазначив, що правова робота адвокатом Рябець О.М. фактично вже була зроблена у справі №420/27593/21, на підстави якої посилається сторона позивача у спірних правовідносинах. Правова позиція у цих справах є аналогічною, що відповідно свідчить про здійснення адвокатом дослідження нормативно-правових актів та судової практики раніше. Складання та підготовка додатків до позову, засвідчення копій, направлення до суду не може відноситися до жодного виду правової допомоги. Крім того, представник відповідача зазначив, що належним документом оплати гонорару адвокату є документ виданий не власноруч адвокатом, а саме документ виданий банком або іншою фінансовою установою.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 24.01.2019 року у справі №910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.

Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини, який у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як було встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, дана справа №420/12597/22 є подібною до вже розглянутої справи №420/27593/21, і в обох цих справах позов подано адвокатом Рябець О.М..

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та з доводами представника відповідача, що нормативна база, правова позиція, а також зміст процесуальних документів є однаковими, предметом спору в наведених справах є ненадання копії позовної заяви на запит позивачів.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що правова робота адвоката Рябець О.М. вже фактично була зроблена в адміністративній справі №420/27593/21. У вказаній справі було вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Юридичного департаменту Одеської міської ради на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. за надання правничої допомоги у суді першої інстанції. Сам адвокат зазначає, що справа №420/12597/22 є справою незначної складності та заперечував щодо переходу розгляду справи в порядку загального позовного провадження. В подальшому, в судових засіданнях участі не брав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, вважає, що зазначена адвокатом Рябець О.М. сума є неспівмірною зі складністю справи, тому, суд першої інстанції вірно визначив розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про надання правничої допомоги №02/08/22 від 30.08.2022 року, детального опису робіт (наданих послуг) та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат - у розмірі 1000,00 грн..

Щодо заяви адвоката Захандревич О.В. та її представництва інтересів позивача в судових засіданнях, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, 04.01.2023 року адвокатом Захандревич О.В. було подано клопотання про вступ у справу в якості представника позивача, ознайомлення із матеріалами справи та відкладення судового засідання.

Як зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, справа слухалась судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження, та було проведено два реальних судових засідань 01.02.2023 року та 07.03.2023 року, де представництво позивача, згідно протоколів судового засідання, здійснювалось адвокатом Захандревич О.В..

Отже, враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, на що наголошував адвокат Рябець О.М., з урахуванням реально проведених двох судових засідань за участі представника позивача адвоката Захандревич О.В., та ознайомлення з доказами, які були наявні в матеріалах судової справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на правничу допомогу, згідно Договору №19/12/22 від 19.12.2022 року про надання правничої допомоги, у розмірі - 1500,00 грн..

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив всі обставини, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні питання про стягнення правничої допомоги не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги сторін на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року задоволенню не підлягають.

22.05.2023 року через систему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Захандревич О.В., в якому адвокат просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені у суді апеляційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16500,00 грн..

До клопотання адвокат долучила акт №2 від 19.05.2023 року про приймання-передачу наданих послуг та виконаних робіт до Договору №19/12/22 про надання правової допомоги від 19.12.2022 року.

Згідно вказаному акту адвокатом було надано позивачу наступні послуги:

- написання апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 22.03.2023 року (4 години * 1500,00 грн.) = 6000,00 грн.;

- написання відзиву на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду від 07.03.2023 року та додаткове рішення суду від 22.03.2023 року (4 години * 1500,00 грн.) = 6000,00 грн.;

- написання відповіді на відзив відповідача на апеляційну скаргу (3 години * 1500,00 грн.) = 4500,00 грн..

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу понесених позивачем під час розгляду його апеляційної скарги та апеляційної скарги Юридичного департаменту Одеської міської ради, колегія суддів враховує, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги позивача, однак суд також враховує, що представником позивача адвокатом Захандревич О.В. було проведено роботу по написанню відзиву на апеляційну скаргу Юридичного департаменту Одеської міської ради та вказаний адвокат брала участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи наведені вище норми КАС України щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, аналогію зі статтею 139 КАС України, колегія суддів вважає що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених у суді апеляційної інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16500,00 грн. підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 3000,00 грн..

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328, ст.329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Юридичного департаменту Одеської міської ради та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року та додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року - без змін.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Захандревич О.В. про стягнення понесених у суді апеляційної інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16500,00 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Юридичного департаменту Одеської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька