Справа № 460/171/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/171/22 пров. № А/857/2875/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника відповідача Накопалова Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року (прийняте у відкритому судовому засіданні у м. Рівному суддею Дудар О. М.; складене у повному обсязі 10 січня 2023 року) в адміністративній справі № 460/171/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправним і скасувати припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач) від 06.12.2021 № 765- ДК/289Пр/03/01/-21.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оспорюваний припис не узгоджується з положеннями чинного законодавства, оскільки підстави для зміни цільового призначення земельної ділянки відсутні.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ Держгеокадастру, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, при цьому суд не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та неповного дослідження доказів, невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення планової перевірки державним інспектором було встановлено фактичне використання позивачем частини земельної ділянки для обслуговування будівель торгівлі, тобто, для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Таке використання не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки земельна ділянка належить до категорії землі житлової та громадської забудови, за видом використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Посилаючись на норми Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про оцінку земель", Закону України "Про Державний земельний кадастр", зазначив, що позивач, використовуючи земельну ділянку у підприємницькій діяльності, не подала державному реєстратору заяву про зміну виду використання земельної ділянки та не погодила таку зміну з органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, тобто порушила вимоги наведених нормативних актів. Тому вважає, що спірний припис є законним, обґрунтованим та таким, що внесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги та обставин, які у ній наведені; вважає їх безпідставними, необґрунтованими, надуманими, такими що не відповідають дійсним обставинам у справі та такими що не заслуговують уваги суду апеляційної інстанції та, відповідно, задоволенню не підлягають. Зазначаючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи; відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини в справі та постановив оскаржувану рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують доказів, наявних у матеріалах справи. Тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того просив здійснювати розгляд справи в суді апеляційної інстанції без участі позивача та його представника.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить цю апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2021 (індексний номер 281476748) ОСОБА_1 є власником об`єкта житлової нерухомості - житлового будинку з вбудованим магазином, що розташований у АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Вказаний об`єкт нерухомого майна збудований на земельній ділянці площею 0,0577 га з кадастровим номером :02:004:0778, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Цільове призначення зазначеної земельної ділянки: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Форма власності приватна (а.с.27, 51).

Введення об`єкта в експлуатацію після реконструкції проведено на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25.09.2020 (а. с. 17 - 20).

Відповідно до зазначеної декларації проведено реконструкцію житлового будинку під житловий будинок з вбудованим магазином (за адресою: АДРЕСА_1 ) з такими показниками: 40,4 кв. м - торговельна площа, 27,2 кв. м - допоміжна торговельна, 35,9 кв. м - житлова площа, 100,00 кв. м - допоміжна (підсобна) площа. Загальна площа об`єкта - 203,6 кв. м.

Державним інспектором у сфері держаного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Салій Л.М. на виконання вимог наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.12.2021 № 765-ДК/723/АП/09/01/-21 проведено планову перевірку дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки приватної форми власності площею 0,0577 га, категорія земель землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :02:004:0778, яка розташована на території Костопільської міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, за наслідками якої складено акт від 06 грудня 2021 року № 765ДК/723АП/09/01-21 (а. с. 9 - 10).

У цьому акті зафіксовано порушення вимог статті 20 Земельного кодексу України, статті 6 Закону України "Про землеустрій", статті 20 Закону України "Про оцінку земель" (зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель), що призводить до порушення ведення обліку земель і формування звітності із земельних ресурсів та до втрати місцевим бюджетом надходження від недоотримання плати за землю.

Зокрема, в акті від 06.12.2021 № 765ДК/723 АП/09/01-21 зазначено, що частина вказаної земельної ділянки є джерелом отримання прибутку і фактично використовується для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку, що відповідає коефіцієнту 2.5 замість 1.

У зв`язку з виявленими порушеннями державний інспектор вніс гр. ОСОБА_1 припис від 06 грудня 2021 року № 765ДК/289ПР/03/01/-21, яким зобов`язав останню вжити заходи щодо зміни виду використання земельної ділянки до 06.01.2022 (а. с. 11).

Вважаючи зазначений припис протиправним, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, оцінки поданих доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено, як саме повинна діяти фізична особа як суб`єкт земельних відносин у разі, якщо на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, що використовується одночасно як житло та як будівля торгівлі. Законом не визначено обов`язку такої фізичної особи змінити вид використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення) шляхом надання переваги виду з кодом 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі над видом 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відтак, спонукання відповідачем позивача вчинити дії, не передбачені чинним законодавством, є протиправним, не відповідає засадам правового порядку, встановленим статтею 19 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Враховуючи наведене, припис від 06.12.2021 № 765ДК/289Пр/03/01/-21 не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо обґрунтованості (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливості та пропорційності (з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)), тому підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (стаття 187 ЗК України).

За змістом статті 88 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» визначено, що організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, (далі також - Положення № 15) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно із підпунктом 25-1 пункту 4 вказаного Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV (далі - Закон № 963-IV), відповідно до статті 2 якого основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

За приписами статті 4 Закону № 963-IV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Статтею 6 Закону № 963-IV визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до статті 9 Закону № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок.

За змістом цих норм посадові особи Держгеокадастру мають повноваження щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, у тому числі, шляхом проведення перевірок. При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі Закон № 858-IV).

Згідно статті 1 Закону № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Відповідно до статті 6 Закону № 858-IV землеустрій базується на таких принципах:

а) дотримання законності;

б) забезпечення науково обґрунтованого розподілу земельних ресурсів між галузями економіки з метою раціонального розміщення продуктивних сил, комплексного економічного і соціального розвитку регіонів, формування сприятливого навколишнього природного середовища;

в) організації використання та охорони земель із врахуванням конкретних зональних умов, узгодженості екологічних, економічних і соціальних інтересів суспільства, які забезпечують високу економічну і соціальну ефективність виробництва, екологічну збалансованість і стабільність довкілля та агроландшафтів;

г) створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю;

ґ) забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування;

д) забезпечення пріоритету вимог екологічної безпеки, охорони земельних ресурсів і відтворення родючості ґрунтів, продуктивності земель сільськогосподарського призначення, встановлення режиму природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;

е) відкритості та доступності документації із землеустрою, публічності її погодження та затвердження.

Стаття 19 ЗК України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно частин першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої статті 20 ЗК України, при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності, віднесених до категорій земель житлової та громадської забудови, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також земельних ділянок (крім земельних ділянок, розташованих на територіях, об`єктах природно-заповідного фонду), на яких розташовані будівлі, споруди, що є у приватній власності землекористувача, який використовує земельні ділянки на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, може здійснюватися землекористувачем. У такому разі зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

При внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру.

Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

Статтею 91 ЗК України визначено обов`язки власників земельних ділянок, до яких належить, зокрема, забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Згідно з п.1.2 розд. І Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 (далі КВЦПЗ), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів (п. 1.3 розд. І КВЦПЗ).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV (далі Закон № 1378-IV) за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з Додатком 8 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1147 (далі Методика № 1147) коефіцієнт, який враховує цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код згідно з КВЦПЗ 02.01) -1, а коефіцієнт, який враховує цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код згідно з КВЦПЗ 03.07) 2.5.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі Закон № 3613-VI), відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації;

на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.

З наведеного видно, що кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, залежно від яких встановлюються коефіцієнти, що характеризують функціональне використання земельної ділянки.

Зазначені коефіцієнти, згідно з Методикою № 1147, є складовою формули визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка в силу статті 271 Податкового кодексу України є базою оподаткування платою за землю.

При цьому, зміна виду використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення), яка належить особі на праві приватної власності можлива, але порядок вказаної зміни не врегульовано земельним законодавством України.

З матеріалів справи видно, що земельна ділянка площею 0,0577 га з кадастровим номером :02:004:0778, що належить ОСОБА_1 на праві власності належить до категорії земель житлової та громадської забудови, має цільове призначення: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, житловий будинок з вбудованим магазином використовується позивачем не лише як об`єкт підприємницької діяльності, а також як житло.

Зокрема, згідно з будинковою книгою, виданою на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЕЕК 636174 від 22.10.2014, у будинку, що розташований на спірній земельній ділянці (за адресою: АДРЕСА_1 ) з 23.09.2015 зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за твердженням позивача є її батьком (а. с. 14 - 16).

Відповідно до КВЦПЗ, визначено код цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 02.01, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - 03.07. Тобто, це два різних види цільового призначення.

Отже, враховуючи те, що згідно з КВЦПЗ земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, мають різні коди цільового призначення, а житловий будинок реконструйовано в житловий будинок з вбудованим магазином, то змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0,0577га з кадастровим номером :02:004:0778 неможливо, позаяк неможливо виокремити магазин із житлового будинку та, відповідно, неможливо створити окремий об`єкт земельних відносин - земельну ділянку, на якій розташовано будівлю торгівлі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що чинним законодавством не передбачено, як саме повинна діяти фізична особа як суб`єкт земельних відносин у разі, якщо на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, що використовується одночасно як житло та як будівля торгівлі.

Законом не визначено обов`язку такої фізичної особи змінити вид використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення) шляхом надання переваги виду з кодом 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі над видом 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відтак, спонукання відповідачем позивача вчинити дії, не передбачені чинним законодавством, є протиправним, не відповідає засадам правового порядку, встановленим ст.19 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Щодо втрати місцевим бюджетом надходжень від недоотримання плати за землю у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає таке.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань від 08.10.2018, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.10.2018, номер запису 2 598 000 0000 005276, основний вид економічної діяльності згідно з КВЕД - 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (а. с. 7).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 10.10.2018 №396, ОСОБА_1 з 01.11.2018 обрала спрощену систему оподаткування, 2 група, із сплатою єдиного податку у розмірі 20 % мінімальної заробітної плати із такими видами господарської діяльності згідно з КВЕД: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Місце провадження господарської діяльності: територія України, 35000, Рівненська область, м. Костопіль, вул. Рівненська, 61 (а. с. 8).

Судом встановлено, що житловий будинок з вбудованим магазином (розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) використовуються позивачем як для здійснення власної господарської діяльності (надання послуг салоном краси), так і для здавання в оренду вбудованого приміщення магазину згідно з укладеним договором користування нежитловим приміщенням від 03.01.2020 (а. с. 26).

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відповідно, позивач, як фізична особа підприємець, яка володіє земельною ділянкою під належним їй на праві власності житловим будинком з вбудованим магазином, та використовує таку земельну ділянку, зокрема, і для провадження підприємницької діяльності, звільнена від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку як платник єдиного податку другої групи.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За нормами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч приписам частини другої статті 77 КАС України відповідач не довів правомірність свого припису, що є підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року в адміністративній справі № 460/171/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 31 травня 2023 року.