Справа № 440/7084/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 440/7084/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Слободянюк Н.І.) від 06.09.2022 року по справі № 440/7084/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС в Полтавській області про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122, частини другої статті 160 та частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та роз`яснено позивачеві спосіб усунення недоліку шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: належним чином засвідчених копій паспорта позивача та довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера (за наявності) та копій цих документів відповідно до кількості учасників справи; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом з доказами поважності причин його пропуску.

Від представника позивача до суду надійшли: належним чином засвідчені копії паспорта позивача та довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, а також заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодився із ухвалою суду першої інстанції звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Вказує, що повертаючи адміністративний позов суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, наведені позивачем у заяві про поновлення строку, в зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Копії вказаних ухвал отримано позивачем засобами поштового зв`язку, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідачу вказані ухвали разом з апеляційною скаргою надіслано в його електронний кабінет, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарг підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про повернення позивачу адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений законодавчо встановлений строк звернення до суду з даним позовом і ним не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі. Наслідком пропущення процесуальних строків є залишення позовної заяви без розгляду.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальними нормами, якими встановлені окремий порядок захисту порушених прав платників податків, в тому числі і в судовому порядку, є норми України.

Згідно із пунктом56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Абзацами першим - третім пункту56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

У постанові від 24 квітня 2020 року (справа №520/6895/19) Верховний Суд, застосовуючи наведені норми, зробив висновок, що законодавець в абзаці 1 пункту 56.18 статті 56 ПК України під висловом або інше рішення контролюючого органу розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.

Отже, ПК України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, а відтак, до позовів платників податків про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставузастосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами статті 122 КАС України, а не ПК України.

Отже, строк звернення до суду з цим позовом становить шість місяців, який відповідно до частини другої статті 122 КАС України обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обчислюючи шестимісячний строк звернення до суду в подібних до цієї справах правовідносинах, слід звертати особливу увагу на момент початку перебігу цього строку і в кожній конкретній справі вирішувати питання про наявність / відсутність підстав вважати такий строк пропущеним із поважних причин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлена вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС в Полтавській області про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення /пункт 42.4 статті 42 ПК України/.

Як встановлено під час розгляду справи, рішення про опис майна у податкову заставу №29/16-24 від 28 травня 2019 року супровідним листом ГУ ДФС у Полтавській області №1048/16-31-56-17-24 від 28 травня 2019 року надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернуто до контролюючого органу із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2. Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 (далі - Порядок № 211) цей Порядок визначає порядок приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень. Дія цього Порядку поширюється на національного оператора поштового зв`язку, виконання функцій якого покладене на Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта».

Згідно з пунктом 3.1.1.3 Порядку причина повернення поштового відправлення відправнику зазначається на довідці ф. 20, яка акуратно прикріплюється внизу, ліворуч лицьового боку відправлення письмової кореспонденції. На довідці зазначається прізвище працівника, який обробляв кореспонденцію, та проставляється відбиток календарного штемпеля.

За змістом довідки «ф. 20», яка є додатком до Порядку № 211, причиною повернення поштового відправлення може бути, зокрема, за закінченням терміну зберігання.

Колегія суддів зазначає, що згідно копії поштового конверту вбачається, що відмітка відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання" не відповідає встановленій Порядком № 211 формі довідки, а також не містить прізвища працівника, який обробляв кореспонденцію.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що закріплена вказаними нормами презумпція вручення платнику податків рішення у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення, не слід ототожнювати з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки фактично платник податків такого рішення не отримував.

Колегія суддів звертає увагу, що за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.

Відмітка на конверті щодо причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є достатнім доказом інформування позивача про факт прийняття рішення про опис майна, оскільки позначення «за закінченням терміну зберігання» не розкриває справжні причини, з яких рекомендований лист не був вручений адресату, та не свідчить про відмову адресата отримати лист.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17, та від 01.10.2019 у справі №640/21350/18.

За вказаних обставин, довідка на конверті не відображає та не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення позивача про факт прийняття оскаржуваного рішення про опис майна.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою та необхідною умовою для оскарження акту індивідуальної дії, є обізнаність особи не лише з фактом його можливого існування, а і ознайомлення із його змістом, тобто підставами які були покладені суб`єктом владних повноважень в обґрунтування підстав його прийняття.

Позивач вказував, що фактично про існування оскаржуваного рішення дізналась у липні 2022 року, маючи намір провести відчуження належного їй транспортного засобу, на який було накладено обтяження.

Листом від 19.07.2022 року відповідач надав копії документів, у т.ч. оскаржуване рішення.

Таким чином, фактично ж оскаржуване рішення було отримано лише в липні 2022 року та без зайвих зволікань, у серпні 2022 року позивач звернулась до суду із даним позовом (зареєстрований судом 22.08.2022 року).

При цьому у статті 122 КАС України йдеться не про обов`язок особи, а про існування обставин, які б свідчили про відсутність перешкод бути обізнаним з приводу рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок яких відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Належних та допустимих доказів обізнаності позивача з прийняттям контролюючим органом оскаржуваного рішення до отримання його у липні 2022 року відповідач не надав, в матеріалах справи такі відсутні.

Отже, судом встановлено, що позивач не була обізнаною про існування оскаржуваного наразі рішення, однак, щойно дізналася про існування такої обставини, що обумовила виникнення у неї податкового боргу, звернулася до суду за захистом порушеного права, при цьому просила поновити строк звернення до адміністративного суду, посилаючись саме на свою необізнаність з приводу прийнятого рішення.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 року по справі №440/7084/22 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров