Справа № 240/4157/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 червня 2023 року м. Житомир справа № 240/4157/23

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Матвєєвої В.К.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гуменюка О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення призовної медичної комісії Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22.08.2022.

- визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що полягають у здійсненні 01 вересня 2022 року призову за мобілізацією ОСОБА_1 1979 р.н., наказом №377, з порушенням процедури медичного огляду військово-лікарською комісією та без урахування належності останнього до осіб з інвалідністю, із подальшим направленням для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним і скасувати рішення Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01 вересня 2022 року про призов за мобілізацією ОСОБА_1 , - особи з інвалідністю, і наказ № 377 від 23.08.22р року Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" в частині, що стосується за мобілізації солдата ОСОБА_1 1979 р.н.;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.09.2022 року № 234 про прийняття на посаду оператор 225543Д в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати наказ по стройовій частині, яким виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати Житомирський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зняти ОСОБА_1 1979 р.н. з військового обліку.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено відкрите судове засідання у справі з викликом сторін.

Через відділ документального забезпечення 01.06.2023 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить зобов`язати відповідача припинити триваюче порушення його прав та законних інтересів, відкликати позивача з військової частини НОМЕР_3 до АДРЕСА_1 (шляхом переходу або звільнення) до прийняття рішення по даній справі.

В обґрунтування вказаної заяви вказує, що у зв`язку із порушенням ч.2 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особи з інвалідністю можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання. Зазначає, що оскільки на даний час його направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 у Донецьку область, що суперечить його законним інтересам, несе загрозу його здоров`ю і життю, а тому істотно ускладнює його участь у цьому судовому провадженні. А тому, вважає, що його заява підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 02.06.2023 позивач підтримав у повному обсязі заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача заперечив стосовно заяви позивача про забезпечення позову. Зазначив, що вимоги викладені у вказаній заяві не відносяться до компетенції Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому у відповідача відсутні повноваження щодо відкликання позивача з військової частини НОМЕР_3 .

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Суд також зазначає, що, виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

У частині 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому суд зазначає, що правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Позивач у заяві про забезпечення позову просить суд зобов`язати відповідача припинити триваюче порушення його прав та законних інтересів, відкликати позивача з військової частини НОМЕР_3 до м. Житомира (шляхом переходу або звільнення) до прийняття рішення по даній справі.

При цьому, заявником до заяви не надано будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 , в тому числі доказів щодо неможливості чи ускладнення його захисту без вжиття заходів забезпечення позову. Також не вказано ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з посиланням на відповідні докази.

Тобто позивачем не доведено наявність підстав, передбачених ст.150 КАС України для вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають до командирів рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

За приписами пп.2 п. 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

З огляду на вищевказану норму законодавства, суд зазначає, що до компетенції Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки не належить розгляд питання щодо звільнення військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що зобов`язати відповідача вчинити такі дії можливо лише у випадку встановлення судом протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, яка може бути виявлена тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності, як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже, забезпечуючи такий позов шляхом зобов`язання Житомирського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки припинити триваюче порушення його прав та законних інтересів, відкликати позивача з військової частини НОМЕР_3 до м. Житомира (шляхом переходу або звільнення) до прийняття рішення по даній справі, в якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З огляду на викладене, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після складення її повного тексту.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Попова