Справа № 640/9669/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9669/21 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ПФ України в м. Києві, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову ГУ ПФ України в м. Києві у нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці в розмірі 90 відсотків винагороди судді Конституційного Суду України;

- зобов`язати ГУ ПФ України в м. Києві нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду України у відставці в розмірі 90 відсотків винагороди судді Конституційного Суду України починаючи з 30.10.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачу правомірно відмовлено у перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України», оскільки суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки з урахуванням п.7 р.ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Конституційний Суд України» підлягають застосування положення ст.136, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, якими передбачено виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці на рівні 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру, оскільки на момент виходу у відставку стаж роботи позивача на посаді судді становив 38 років.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась у порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням X позачергового з`їзду суддів України від 16.09.2010 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Конституційного Суду України і згідно з розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 21.09.2010 № 186/10 останній вступив на посаду судді Конституційного Суду України з 21.09.2010 (а.с.12-13).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в територіальному пенсійному органі та з 11.04.2018 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується протоколом №2329 від 19.04.2018 (а.с.44)

Відповідно до постанови Конституційного Суду України від 17.09.2019 № 4-пс/2019 ОСОБА_1 звільнений з посади судді Конституційного Суду України у відставку (а.с.14).

Згідно з протоколом призначення пенсії від 30.09.2019 з 26.09.2019 позивача з 26.09.2019 переведено з пенсії за віком на довічне грошове утримання із визначенням загального проценту розрахованої пенсії від заробітку на рівні 90% (а.с.84).

03.10.2019 начальником відділу контролю за призначенням та перерахунками пенсій складено висновок зауважень та пропозицій, яким по пенсійній справі позивача запропоновано вірно вказати відсоток довічного грошового утримання, керуючись ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України» (а.с.98).

Відповідно до протоколу від 04.10.2019 позивачу здійснено перерахунок та визначено з 26.07.2019 загальний процент розрахованої пенсії від заробітку на рівні 90% (а.с.97).

30.10.2019 позивач звернувся до голови Правління Пенсійного фонду України із заявою, в якій зазначив, що має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на момент його призначення суддею Конституційного Суду України, а саме відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (а.с.7).

Листом від 09.12.2019 №895-28791/Г-03/8-2800/19 позивача повідомлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено відповідно до норм чинного законодавства, а саме з урахуванням норм ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України» (а.с.8).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 складає 38 років 5 місяців 4 дні, тобто, з урахуванням положень ч.3 ст.138 Закону №2453-VI щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 90 % винагороди судді Конституційного Суду України та має виплачуватись без обмеження його граничного розміру.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Конституційний Суд України», який визначає порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

Положеннями ст.148-1 Конституції України закріплено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для діяльності Конституційного Суду України. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на діяльність Суду з урахуванням пропозицій його Голови. Розмір винагороди судді Конституційного Суду України встановлюється законом про Конституційний Суд України.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про Конституційний суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIIІ (далі - Закон № 2136-VIIІ) визначено, що винагорода Судді складається з посадового окладу та доплат, встановлених для судді Верховного Суду, з урахуванням положень цього Закону.

У відповідності до п.7 р.ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 2136-VIIІ, суддя Конституційного Суду, призначений на посаду до набрання чинності цим Законом, має право на відставку відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення. У такому разі до стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Таким чином, наведена норма регулює визначення права судді Конституційного Суду України на відставку з можливістю його реалізації в залежності від спеціального стажу, який зараховується до стажу судді, який дає право на відставку.

В той же час, наведена норма жодним чином не регулює питання визначення розміру довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ст.1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Частиною 1 ст.148 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України складається з вісімнадцяти суддів Конституційного Суду України.

В силу ч.3 ст.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Частинами 1, 3 ст.3 вказаного Закону передбачено, що суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему. Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні.

Порядок організації, діяльності Конституційного Суду України та статус судді Конституційного Суду України встановлюються Конституцією України та Законом України "Про Конституційний Суд України".

При цьому, питання щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці або пенсії врегульовано ст.27 Закону № 2136-VIIІ, яка є спеціальною нормою та має пріоритет перед нормами загального законодавства.

Частинами 1-3 ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду.

У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми винагороди Судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачується безвідносно до заробітку (прибутку), що його Суддя одержав після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання судді Конституційного Суду у відставці виплачують органи Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 року в адміністративній справі №П/800/120/14 зроблено висновок про те, що Конституційний Суд України не розглядає конкретні юридичні справи у спорах між певними суб`єктами права, а може визнавати неконституційними нормативні акти (тобто діяти як негативний законодавець) та здійснювати обов`язкові для застосування тлумачення Основного Закону (тобто діяти як позитивний законодавець). Ці обставини суттєво відрізняють Конституційний Суд України від судів загальної юрисдикції, оскільки зазначене вище свідчить про те, що цей орган є більшою мірою політичним, ніж судовим.

Таким чином, положеннями законодавства розмежовуються поняття «суддя Конституційного Суду України у відставці» та «суддя у відставці» та передбачає застосування окремих норм, зокрема при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці.

Щодо застосувань положень законодавства, яке було чинним станом на момент призначення позивача на посаду судді Конституційного Суду України, колегія суддів звертає увагу на таке.

До набрання чинності Законом України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII діяв Закон України «Про Конституційний Суд України» № 422/96-ВР, який не визначав розміру грошового утримання суддів Конституційного Суду України.

Разом з тим, з набранням 03.08.2017 чинності Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII відповідні положення були реалізовані у ст.27 вказаного Закону.

Зазначена норма неконституційною не визнавалась та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Застосування ч.1 ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України» жодним чином не порушує принцип неможливості звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Тобто, для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді Конституційного Суду, визначений в ч.1 ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Схожих висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 24 вересня 2021 року у справі №620/5437/20 при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку з посади судді суду загальної юрисдикції.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Суд звертає увагу, що здійснюючи позивачу розрахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці із застосуванням положень ч.1 ст.27 Закону України «Про Конституційний Суд України» на рівні 50% винагороди судді Конституційного Суду, відповідачем жодним чином не порушено право позивача на відставку, з урахуванням положень п.7 р.ІІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Станом на момент призначення позивача на посаду судді Конституційного Суду України розмір його грошового забезпечення визначався нормами ч.3, 4 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, відповідно до яких посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших суддів установлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом:

1) судді апеляційного суду - 1,1;

2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2;

3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

Частиною 3 ст.138 наведеного Закону було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, на момент виходу позивача у відставку з посади судді Конституційного Суду України розмір винагороди судді Конституційного Суду України встановлено ст.26 Закону України «Про Конституційний Суд України», відповідно до ч.2, 3 якої винагорода Судді складається з посадового окладу та доплат, встановлених для судді Верховного Суду, з урахуванням положень цього Закону.

Посадовий оклад судді Конституційного Суду встановлюється у розмірі посадового окладу судді Верховного Суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базовий розмір посадового окладу судді Верховного Суду становить 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, оскільки чинними Законами №1402-VIII та №2136-VIIІ передбачені інші розміри суддівської винагороди судді Конституційного Суду України та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного довічного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законами №1402-VIII та №2136-VIIІ; розмір відсотку за Законом №2453-VI).

Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі №160/10640/20.

Таким чином, в даному випадку не відбувається звуження прав та не порушено принцип виправданого очікування, враховуючи, що внаслідок законодавчих змін відбулось збільшення розміру грошового утримання суддів Конституційного Суду України, з якого розраховується розмір щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці.

Суд першої інстанції зауважив, що матеріалами пенсійної справи підтверджено факт, що при первісному обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідачем обчислено грошовий еквівалент розміру утримання, виходячи з 90 % від розмірі винагороди судді Конституційного Суду України, проте в подальшому відповідачем здійснено перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача та зменшено його відсотковий розмір з 90 % на 50 % із застосуванням ч.1 ст.27 Закону № 2136-VIII, відповідно до якої суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50 відсотків винагороди судді Конституційного Суду.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на поняття надмірного формалізму, який відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 826/15257/15, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 20 травня 2020 року у справі № 809/1031/16, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20, від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21 та від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, слід розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом.

Поняття «пуризм» (надмірний формалізм) було введено у правовий обіг ЄСПЛ.

Так, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.

Отже, «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №400/4409/21.

За усталеною практикою Верховного Суду порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення, проте, лише за умови, що таке порушення вплинуло або об`єктивно могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення. Тобто, не кожне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень, вважається таким, що безумовно впливає на правильність та обґрунтованість висновків такого суб`єкта.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення". Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом також у постановах від 16 березня 2023 року у справі №400/4409/21, від 21 лютого 2023 року у справі №369/7737/16-а, від 10 липня 2019 року у справі №804/639/18, від 27 вересня 2022 року у справі №320/1510/20, від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20 та від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19.

Таким чином, помилкове призначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці на рівні 90% суддівської винагороди судді Конституційного Суду жодним чином не свідчить, що подальше приведення розміру щомісячного довічного грошового утримання у відповідність до норм законодавства порушує права позивача або звужує визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про відсутність у відповідача законних підстав для обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді Конституційного Суду України у відставці із розрахунку 90% суддівської винагороди судді Конституційного Суду, оскільки положеннями законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, чітко визначено, що при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача підлягає застосуванню 50% розміру суддівської винагороди судді Конституційного Суду, внаслідок чого викладена відповідачем у листі від 09.12.2019 №895-28791/Г-03/8-2800/19 відмова в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на рівні 90% суддівської винагороди судді Конституційного Суду є правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 02 червня 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

В.О.Аліменко