Справа № 460/5277/23
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2023 року м. Рівне №460/5277/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву Головного управління ДПС у Рівненській області до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення податкового боргу та накладення арешту,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Рівненській області (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) стягнути з відповідача податковий борг у сумі 8068542,06грн; 2) накласти арешт на кошти відповідача на суму податкового боргу, на рахунках, відкритих у банківських (фінансових) установах, у межах суми податкового боргу у розмірі 8068542,06грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за відповідачем обліковується заборгованість у загальній сумі 8068542,06грн зі сплати орендної плати з юридичних осіб та земельного податку з юридичних осіб. Дана заборгованість виникла на підставі самостійно визначених та не сплачених податкових зобов`язань. Відповідачем самостійно у встановлені законом терміни суми грошових зобов`язань у повному обсязі сплачені не були, надіслана податкова вимога не виконана, а тому податковий орган звернувся про стягнення податкового боргу в судовому порядку. За наведених обставин, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач скористався правом на подання відзиву. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що по декларації № 3 від 22.02.2021 року та декларації № від 15.03.2021 року суми узгоджених грошових зобов`язань стягнуті на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 по справі № 460/482/22. Отже, повторне стягнення є безпідставним. Також вказав, що ним сплачено 605000грн з орендної плати з юридичних осіб, у зв`язку з чим сума боргу є меншою, аніж заявлена у позові. Відповідач зазначає, що з позовної заяви неможливо встановити чи був погашений податковий борг у період після виставлення податкової вимоги (04.04.2019) до 2021 рік, і відповідно, чи податкова вимога форми «Ю» №135293-50 від 04.04.2019 не є відкликаною. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

12 травня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковою сплатою заборгованості відповідачем.

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та продовжено розгляд справи в частині стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 7023518,81грн та накладення арешту на кошти відповідача на суму податкового боргу, на рахунках, відкритих у банківських (фінансових) установах, у межах суми податкового боргу у розмірі 7023518,81грн.

Обставини, встановлені судом:

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради є юридичною особою та перебуває на обліку в органах державної податкової служби як платник податків та зборів.

Згідно довідки Головного управління ДПС у Рівненській області про розрахунок виникнення боргу по платежах до бюджету УКБ виконавчого комітету Рівненської міської ради згідно з інтегрованих карток платника податків станом на 12 травня 2023 року за відповідачем рахується податковий борг за платежем «орендна плата з юридичних осіб» в розмірі 6483597,20грн; «земельний податок» в розмірі 539921,61грн.

Згідно з даними інтегрованої картки обліку Головного управління ДПС у Рівненській області за Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради заборгованість по орендній платі з юридичних осіб в сумі 6483597,20грн, з земельного податку з юридичних осіб в сумі 539921,61грн.

Дана заборгованість виникла на підставі самостійно задекларованих, але не сплачених зобов`язань (податковий розрахунок № від 22.02.2021, № від 15.03.2021, № від 30.11.2021, № від 25.11.2021, № від 11.02.2022, № від 21.03.2022, № від 27.09.2022, № від 16.02.2022, № від 16.03.2022).

Головним управлінням ДПС у Рівненській області складено акт опису майна: 1) ВАЗ -21099, ВК 9495АА №куз Y6D0837, 2005 року випуску, 2) автомобіль ГАЗ-3102 05518 РВ, 1992 року випуску, № куз НОМЕР_1 , 3) автомобіль ЗІЛ- РВЛ, 1977 року випуску, 4) автонавантажувач, 1991 року випуску, 408141Р та на майно, яке платник податків набуде права власності у майбутньому від 26.12.2019 №1.

Оскільки відповідач суму податкового боргу в добровільному порядку не сплатив, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 57.1. статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У зв`язку з несплатою платником податків сум податкових/грошових зобов`язань (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14, підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України) у строки, визначені нормами ПК України, зазначені зобов`язання набули статусу податкового боргу (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Позивачем вживались заходи щодо стягнення податкового боргу у встановленому законодавством порядку (пункт 59.1 статті 59 ПК України). Податкова вимога форми «Ю» від 04.04.2019 №135293-50 надіслана на належну адресу платника податків та отримана ним 10.04.2019.

Відповідно до пункту 59.5. статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В силу норм пунктів 59.3, 59.5 статті 59, статті 60 ПК України, податкова вимога на момент розгляду справи по суті є невідкликаною (чинною), що також вбачається зі змісту інтегрованої картки платника податків.

Станом на день розгляду справи судом, податковий борг відповідача, який виник станом на 12.05.2023, в сумі 7023518,81грн, повністю підтверджено і доказів сплати зазначеної вище суми податкового боргу відповідачем суду не надано.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, встановлено право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

В матеріалах справи наявні відомості про відкриті рахунки, що обліковуються за Управлінням капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради ().

Відповідно до пункту 95.3. Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача податкового боргу є обґрунтовані, відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Суд критично оцінює посилання відповідача на той факт, що відповідно до судових рішень у справах № 460/482/22 вже здійснювалося стягнення податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб по декларації з плати за землю.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/482/22 стягнуто з відповідача податковий борг у розмірі 4921949,56грн, який виник на підставі, в тому числі, податкових декларацій за 2020-2021 роки та по податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 19.01.2021. В свою чергу, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості по орендній платі з юридичних осіб в сумі 7023518,81грн, яка виникла, також в тому числі на підставі поданих декларацій за 2021 рік, однак за період з 01.11.2021 по 30.01.2023.

Тобто, по судовому рішенню у справі № 460/482/22 здійснювалося стягнення податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб по деклараціях з плати за землю за 2021 рік, однак за інші періоди, ніж у даній справі.

Крім того, посилання відповідача на неврахування органом податкової служби платежів згідно платіжних доручень, які були долучені відповідачем до відзиву, спростовується даними з ІКП по платежу «Орендна плата з юридичних осіб» 18010600, відповідно до відомостей якої кожне з долучених платіжних доручень враховано при визначенні заборгованості.

Щодо відсутності доказів на підтвердження того, чи є податкова вимога форми «Ю» № 135293-50 від 04.04.2019 невідкликаною, на що покликається УКБ виконавчого комітету Рівненської міської ради, то суд зазначає наступне.

Оскільки після виставлення такої вимоги сума податкового боргу відповідача повністю не погашалася, підстав для виставлення йому нової податкової вимоги не виникало. Відповідно процедура стягнення вважається дотриманою, а податкова вимога в силу норм пунктів 59.3, 59.5 статті 59, статті 60 ПК України невідкликаною.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, а заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та нормами чинного законодавства.

Щодо позовних вимог в частині накладення арешту на кошти відповідача на рахунках, відкритих у банківських (фінансових) установах, у межах суми податкового боргу в сумі 7023518,81грн, варто зазначити наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені п. 94.2 ст. 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Приписи ст. 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Відтак, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Згідно із п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас ПК України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В матеріалах справи наявні відомості про відкриті рахунки, що обліковуються за відповідачем.

Крім того, судом встановлено, що у відповідача відсутнє майно, яке могло б бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.02.2019 р. у справі №813/4345/16, від 24.01.2019 р. у справі №809/161/13-а, від 19.09.2019 р. у справі №804/17275/14, від 17.09.2019 р. у справі №804/4273/13-а, і відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовна вимога про застосування арешту коштів платника податків підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Стягнути з Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради до відповідного бюджету податковий борг в сумі 7023518,81грн (сім мільйонів двадцять три тисячі п`ятсот вісімнадцять гривень, 81коп).

Накласти арешт на кошти Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради на рахунках, відкритих у банківських установах, в межах суми стягнення у розмірі 7023518,81грн (сім мільйонів двадцять три тисячі п`ятсот вісімнадцять гривень, 81коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 червня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Відповідач - Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул. Лермонтова, 6, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 05517742)

Суддя Т.О. Комшелюк