Справа № 480/4086/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кравченко Є.Д.

23 травня 2023 р.Справа № 480/4086/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В с т а н о в и в:

20.06.2022 року ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Сумської митниці № та № від 02.12.2021 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до митної декларації від 07.12.2018 року типу ІМ 40 ДЕ № UA805180/2018/023981 уповноваженою ним особою ФОП ОСОБА_2 було заповнено МД та пред`явлено до митного оформлення автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT з VIN-номером НОМЕР_1 (далі - ТЗ), який було придбано згідно інвойсу інтернет-аукціону COPART від 21.08.2018 року № 309334 за ціною 3298,00 дол. США. Митна вартість ТЗ визначалася уповноваженою на декларування особою за другорядним методом визначення митної вартості в розмірі 4178,00 дол. США па підставі консультації з митним органом з урахуванням усіх наявних фізичних пошкоджень, із застосуванням «калькулятора митної вартості та платежів при митному оформленні автомобіля» за резервним методом визначення митної вартості, порядок застосування якого визначається ст. 64 Митного кодексу України (далі МК України). Таким чином, митну вартість імпортованого ТЗ було визначено на підставі раніше визнаних митних вартостей на ідентичні/подібні автомобілі за принципом вибору нижчої з кількох альтернативних вартостей, відомості про які на дату митного оформлення ТЗ містилися в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС).

Також, позивач зазначив, що наведені митним органом в матеріалах перевірки доводи вказують на те, що підставою для прийняття рішення про її проведення стало надходження 12.02.2021 року листа Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 року № 31-146вих-21 (вх. № 2225/8.7 від 12.02.2021 року) та листа ГУ НП в Сумській області (№ 2714/117/24/6-2021 від 29.03.2021 року), якими надана інформація про транзакції з паданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідний через SWIFТ), які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та VIN-номеру ТЗ). За результатами опрацювання наданої вищевказаним листом прокуратури інформації встановлено, що через АТ КБ «Приват Банк» громадянином ОСОБА_3 здійснено сплату коштів за платіжним дорученням від 23.08.2018 року (SW24І823045333) у розмірі 6298,00 дол. США на рахунок GE62ВS836051 LLC ВUAS буцім-то закупівлю імпортованого позивачем ТЗ. Однак, транспортування ТЗ з країни продажу до України супроводжувалося з пакетом товаросупровідних документів, які прибули до України разом із ТЗ, вмістом якого був саме з інвойс від 21.08.2018 року № 309334 із ціною 3298,00 дол. США, з яким ТЗ перетинав митний кордон України (підтвердженням чого є відбиток штампу митниці па його лицьовому боці). Тому, у нього були наявними підстави для заявлення відомостей про імпортований ТЗ на підставі саме тих документів, які супроводжували його переміщення до України.

Крім того, позивач наголошує, що надходження листів від Сумської обласної прокуратури (№ 31-146вих-21 від 11.02.2020 року) та від ГУ НП в Сумській області (№ 2714/117/24/6-2021 від 29.03.2021 року) не є визначеною ч. 2 ст. 351 МК України підставою для призначення та проведення документальної невиїзної перевірки, а тому застосування правових наслідків її проведення є діями відповідача - суб`єкта владних повноважень, які вчинені з порушенням приписів, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Також, позивач зазначає, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірки, а саме в нього не було витребувано ані документів, ані пояснень, які стосувалися проведення митницею вказаної перевірки, а самі оскаржувані ППР було винесено поспіхом ще до моменту отримання заперечень на акт перевірки, що свідчить про надмірний формалізм діяльності цього суб`єкта владних повноважень при виконанні своїх владних управлінських функцій. Перевірка є незаконною, оскільки проведена за умов встановленого мораторію на період дії карантину та з підстав, не визначених законом.

Крім того, позивач зауважує, що застосування відповідачем штрафної санкції у формі штрафу в розмірі 25% від суми недобору митних платежів на підставі п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 та п. 123.2 ст. 123 ПК України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодного доводу на предмет того, з яких причин в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях до нього застосовано штраф саме в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, а не 10 % (як визначається підпунктом 123.1 статті 123 ПК України) в розрахунку штрафних санкцій за актом перевірки позивача митницею не вказується. Так само не вказується й того, з чого виходив митний орган, вважаючи що позивач саме діяв умисно при поданні документів на ТЗ до митного брокера з метою його розмитнення.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Сумська митниця зазначає, що при здійсненні аналізу електронних митних декларацій використана інформація, отримана відповідачем за листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 року № 31-146вих-21 (вх. 2225/8.7 від 12.02.2021 року) та за листом ГУ НП в Сумській області від 29.03.2021 року №2 714/117/24/6-2021. За результатами опрацювання даної інформації встановлено, що через АТ КБ «Приват Банк» громадянином ОСОБА_3 здійснено сплату коштів за платіжним дорученням від 23.08.2018 року (SW24І823045333) у розмірі 6298,00 дол. США на рахунок GE62ВS836051 LLC ВUAS за купівлю автомобіля. Зазначені платежі були здійснені за товар (транспортний засіб), логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу. В ході перевірки встановлено недекларування в повному обсязі послуг за транспортування автомобіля, які фактично було сплачено позивачем, що свідчить про порушення законодавства України з питань оподаткування платником податку позивачем, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції)

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 02.12.2021 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 886, 57 коп.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 02.12.2021 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1950,46 грн.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 119,09 грн.

Висновок суду вмотивований тим, що позивачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 53 МК України, якою передбачено подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, таких як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено. - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, платіжний документ та інвойс до митного оформлення не надавалися.

Також, суд зазначив, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Крім того, суд зазначив, що жодного доводу на предмет того, з яких причин в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях до позивача застосовано штраф саме в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, а не 10 % (як визначається п.п. 123.1 ст. 123 ПК України) в розрахунку штрафних санкцій за актом перевірки позивача митницею не вказується. Так само не вказується й того, з чого виходив митний орган, вважаючи що позивач саме діяв умисно при поданні документів на транспортний засіб до митного брокера з метою його розмитнення.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

За поясненнями відповідача, Сумська митниця не погоджується з вимогами апеляційної скарги з підстав, які аналогічні наведеному у відзиві на позов.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 04.11.2021 № 172 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи» митницею проведено документальну невиїзну перевірку (а.с. 23).

За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки у відповідності до вимог ст. 351 МК України 15.11.2021 року складено Акт перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією № UА805180/2018/023981 (а.с. 26-37).

Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків ОСОБА_1 :

1) ч. 1 та ч. 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257 та ст. 368 МК України, п. 36.1 статті 36 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 07.12.2018 року № UА805180/2018/023981 на загальну суму 5910,47 грн.;

2) п. 190.1 ст. 190, п. 36.1 ст. 36 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 07.12.2018 року № UА805180/2018/023981 на загальну суму 13003,03 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 02.12.2021 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 7388,09 грн., з яких 5910,47 грн. - податкове зобов`язання, 1477,62 грн. - штрафні санкції (а.с. 71-73);

- від 02.12.2021 року № 000842419, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 16253,79 грн., з яких 13003,03 грн. - податкове зобов`язання, 3250,76 грн. - штрафні санкції (а.с. 74-76).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні вимог адміністративного ОСОБА_1 колегія суддів за приписами ст. 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 1 МК України визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Щодо законності проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки позивача, колегія суддів зазначає, що 10.04.2008 року Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

10.04.2008 року Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999 року, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 року № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час, відповідно до ст. 17 Угоди про застосування ст. 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість достягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю.

Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

Статтею 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Частиною 3 ст. 345 МК України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

- правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

- правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

- відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 МК України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПК України.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

На період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПК України (Закон України від 13.05.2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) в частині абзацу 10 пункту 52-2 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Законом України від 16.10.2020 року № 466-IX «Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» пункт.75.1 статті 75 ПКУ доповнено абзацом третім, згідно з яким порядок планування документальних перевірок митних органів, проведення та оформлення їх результатів встановлюються МКУ (Закон набрав чинності 23.05.2020 року)

Таким чином, мораторій на проведення документальних перевірок контролюючими органами стосувався перевірок передбачених ПК України.

Вищезазначений мораторій на проведення документальних перевірок контролюючими органами не розповсюджувався на митні органи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документальна невиїзна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства з питань митної справи проводилась в межах встановлених законодавством строків, тому доводи позивача в апеляційній скарзі стосовно незаконності проведення перевірки з посиланням на встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 року та на безпідставність наказу про проведення перевірки є помилковими.

Щодо доводів позивача, стосовно безпідставності наказу про проведення перевірки, оскільки в наказі не визначені передбачені законом фактичні підстави для проведення перевірки, а є лише посилання на п.1 ч. 2 ст. 351 МК України, яке не конкретизує підставу перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Так, спірну перевірку було призначено наказом Сумської митниці від 04.11.2021 року № 172 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом ГУ НП в Сумській області від 29.03.2021 року № 2714/117/24/6-2021.

Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 року № 31-146 вих-21 та ГУ НП в Сумській області від 29.03.2021 року № 2714/117/24/6-2021 вбачається, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти .

Зокрема, митному органу було надано: платіжні доручення та інвойси за транспортний засіб (зв. бік а.с. 117, а.с. 118), що було придбано позивачем, а оскільки вказані платіжні документи та інвойси позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля до митної декларації митному органу не надавалися, то колегія суддів доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.

Тобто, інформація про транзакції митним органом отримана в тому числі від банку, тобто суб`єкту зовнішньоекономічної діяльності, що здійснює міжнародні перекази та інвойсом, що на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 351 МК України.

Оскільки вказані платіжні документи та інвойси позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися, суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п.7 ч. 1 ст. 336, п. 1ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.

Отже, наказ від 04.11.2021 року № 172 про проведення перевірки відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України.

Стосовно визначення та контролю митної вартості товарів, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом "а" та пунктом "b" ч. 2 ст. 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції. ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено ст. 368 МК України, частиною 2 цієї статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 статті 51 МКУ визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 10 ст. 58 МК України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода): витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на страхування цих товарів.

Частиною 21 ст. 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Частиною 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 1 ст. 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт), приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п.п. 54.3.6 п. 54.3, ст. 54 ПК України у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалерні ставки мита, є митна вартість товарів.

Відповідно ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МКУ, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Враховуючи наведені вище норми Закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Частиною 2 ст. 293 МК України, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Як вбачається з акту перевірки, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981, встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались: інвойс від 21.08.2018 року № 309334 на суму 3298,00 дол. США; документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (TEXAS SALVAGE VEHICLE TITLE) від 11.08.2018 року № 4060432; платіжні документи (квитанція про сплату митних платежів від ОСОБА_1 ІПН ( НОМЕР_2 ) 28.11.2018 року № 0.0..1, з призначенням платежу: попередня оплата за митне оформлення транспортного засобу від ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_2 , на суму 44000,00 грн.; інші документи, необхідні для митного оформлення. Перелік наданих документів позивачем під час митного оформлення відображено у митній декларації від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981 (а.с. 60).

За митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ UA805180/2018/023981 здійснено митне оформлення товару «Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка VOLKSWAGEN. Модель PASSAT. Номер кузова (VIN) НОМЕР_3 . Календарний рік виготовлення 2014. Модельний рік виготовлення 2015. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 1798 см3... та випущено у вільний обіг.

Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за другорядним методом (6-резервний) на рівні 4178,00 дол. США.

Суд зазначає, що доказів оплати ТЗ за вказаним інвойсом позивачем суду не надано.

При цьому, як зазначено в акті перевірки, що при здійсненні аналізу електронних митних декларацій та інформації отриманої за листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" позивач здійснив сплату коштів за платіжним дорученням від 23.08.2018 у розмірі 6298,00 дол. США за купівлю автомобіля згідно інвойсу № 20188237 за транспортний засіб Марка VOLKSWAGEN. Модель PASSAT. Номер кузова (VIN) НОМЕР_3 .

За результатами аналізу та співставлення відомостей платіжних доручень, отриманих від правоохоронних органів, з відомостями МД від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981 встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер VIN-код та рік випуску транспортного засобу співпадають. Отже, сума коштів, зазначена в платіжному дорученні від 23.08.2018 року, стосуються купівлі транспортного засобу задекларованого за МД від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981.

Як зазначалося судом вище, дані платіжні документи та інвойси позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог ч. 2 ст. 53 МК України, якою передбачено подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, таких як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено. - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення ч. 1 та ч. 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58 ч. 1 ст. 257 та ст. 368 МК України, п. 36.1 ст. 36, п. 190.1 ст. 190 ПК України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981.

Суд зазначає, що пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 МКУ, частиною 2 цієї статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 МКУ, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 10 ст. 58 МК України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода): витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на страхування цих товарів.

Частиною 21 ст. 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Частиною 1 ст. 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно пункту 4 ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 1 ст. 55 МК України визначено, що Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт), приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3 ст. 54 ПК України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалерні ставки мита, є митна вартість товарів.

Відповідно ст. 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МКУ, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Виходячи із аналізу зазначених вище норм, суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Частиною 2 статті 293 МК України, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 МК України, пункту 36.1 статті 36 ПК України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 07.12.2018 року № UA805180/2018/023981.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 01 червня 2023 року.