Справа № 300/4053/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4053/22 пров. № А/857/7195/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року в справі №300/4053/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя в 1-й інстанції - Скільський І.І.,

час ухвалення рішення - 22.03.2023 року,

місце ухвалення рішення - м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - ГУ ПФУ в Чернівецькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 25.07.2022 за №44 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 02.09.1981 по 04.01.1982, період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 13.03.2008 по 12.08.2008, періоди роботи в ВАТ «Городенківський сирзавод» з 22.09.2006 по 23.10.2006 та в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.2010 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з таким рішенням, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в трудовій книжці позивача у записі про звільнення проставлено слабкий відтиск печатки, тобто зроблений з порушенням Інструкції №162, тому період з 02.09.1981 по 04.01.1982 не може бути зараховано до страхового стажу. Зазначає скаржник, що наявність записів у трудовій книжці не звільняє від врахування при призначенні пенсії інших умов, встановлених Законом №1058, Порядком 637 та Порядком 22-1, зокрема, відсутності в індивідуальних відомостях про застраховано особу даних, про період отримання допомоги по догляду за особою, яка потребує постійного стороннього догляду.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В зв`язку з впровадженням екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 25.07.2022 за №44 (а.с.19).

Згідно вказаного рішення, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами відповідачем-1 встановлено наявність страхового стажу позивача 24 роки 10 місяці 26 днів при необхідних 28 років; не зараховано до страхового стажу: - період роботи позивача з 02.09.1981 по 04.01.1982, оскільки запис завірено печаткою, яка не читається; - період роботи з 22.09.2006 по 23.10.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відсутні дані про сплату внесків; - період роботи з 02.02.2010 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012 в ПВКП «ПАКІ», оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відсутні дані про сплату внесків; - період догляду згідно довідки управління соціального захисту населення від 24.01.2022 №92 з 13.03.2008 по 12.10.2008, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відсутні дані про сплату внесків.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.

Стаття 48 Кодексу законів про працю України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи - у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках - орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.

Згідно з цією Інструкцією, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).

Як слідує із записів трудової книжки позивача, усі вони виконані належним чином, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.

Судом встановлено, що при зверненні позивача до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нею подано оригінал трудової книжки НОМЕР_1 , у якій міститься запис 6-7 на сторінках 4-5 про те, що у період з 02.09.1981 по 04.01.1982 позивач працювала у швейному цеху. Підстави внесення записів: наказ №305 від 02.09.1981, наказ №425 від 04.01.1982 (а.с.14). Вищевказаний запис про звільнення завірений печаткою підприємства, де працювала позивач у період з 02.09.1981 по 04.01.1982.

При цьому, достовірність вищенаведених записів сумніву не викликає, окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, нечитабельність печатки, котрою завірено запис про звільнення позивача, є формальним недоліком та не може бути підставою для не зарахування оскаржуваного періоду роботи позивача з 02.09.1981 по 04.01.1982 до її страхового стажу.

Також суд першої інстанції правильно керувався тим, що у випадку виникнення сумніву у достовірності даних трудової книжки чи виявленні певних недоліків при її заповненні - працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання довідки з місця роботи та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В свою чергу, суд звертає увагу, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника чи учня здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи чи навчання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу скаржника, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем не надано, а судом не встановлено, тому у пенсійного органу були відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 02.09.1981 по 04.01.1982, адже він підтверджений належними доказами, а саме трудовою книжкою яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Також, судом першої інстанції підставно відхилено посилання відповідача щодо незарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоду догляду позивача за особою яка досягла 80-ти річного віку.

Пенсійний орган відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, вказав на те, що до страхового стажу не зараховано період догляду за особою яка досягла 80-ти річного віку з 13.03.2008 по 12.10.2008, згідно довідки від 24.01.2022 №92, виданої Управлінням соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відсутні дані про сплату страхових внесків.

Згідно із вимогами пункту «ж» частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до пункту «є» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.

Згідно із пунктом 10 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637),час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Відповідно до довідки Управлінням соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації від 24.01.2022 №92, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювала догляд за особою - ОСОБА_2 , яка досягла 80-ти річного віку, у період з 13.03.2008 по 12.08.2008 (а.с.18).

Крім того, судом встановлено з зазначеної вище довідки, ОСОБА_1 призначено компенсаційну виплату по догляду за особою, яка досягла 80-ти річного віку.

Згідно зі статтею 11 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Зі змісту статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, та обставина, що позивач отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, свідчить про те, що вона відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач 1 безпідставно не врахував до страхового стажу позивача період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, зіславшись на відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб даних про сплату страхових внесків.

Суд зазначає, що відповідачами не надано доказів, які б вказували на недостовірність відомостей, зокрема в частині здійснення позивачем догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, періоду здійснення догляду та отримання компенсаційної виплати по такому догляду.

При цьому, відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, органи пенсійного забезпечення мають право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

В той же час, відповідачами не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у довідці Управлінням соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації від 24.01.2022 №92 та інформації щодо нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, з 13.03.2008 по 12.08.2008.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, слід зарахувати період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку, з 13.03.2008 по 12.08.2008. При цьому, аргументи апеляційної скарги зазначених висновків місцевого суду не спростовують.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 22.09.2006 по 23.10.2006 в ВАТ «Городенківський сирзавод», період роботи в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.20210 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб відсутні дані про сплату внесків, суд аргументовано зазначив наступне.

Матеріалами справи стверджується, що факт роботи позивача з 22.09.2006 по 23.10.2006 в ВАТ «Городенківський сирзавод» та в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.20210 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012 підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 .

Так, з 22.09.2006 ОСОБА_1 згідно наказу №319-к від 21.09.2006 прийнята на роботу підсобною робочою 3 розряду в сирцех ВАТ «Городенківський сирзавод», а 23.10.2006 звільнена згідно наказу №339-к від 23.10.2006 за власним бажанням. З 02.02.20210 ОСОБА_1 згідно наказу №7 від 01.02.2010 прийнята на роботу менеджером по персоналу в ПВКП «ПАКІ», а 18.06.2012 згідно наказу №27 від 15.06.2012 звільнена з роботи за власним бажанням. Надалі з 03.07.2012 згідно наказу №29 від 02.07.2012 прийнята на роботу в ПВКП «ПАКІ» а з 27.12.2012 згідно наказу №41 від 26.12.2012 звільнена за власним бажанням.

Абзацом 1 статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Приписами пункту 1 абзацу 2 статті 14 Закону №1058 передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон №2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до приписів статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці.

Згідно з статтею 26 Закону №2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

В даному контексті слід зазначити, що невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємствами-страхувальниками свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутні дані про те, що позивач знала, що її роботодавці у спірні періоди не сплачували з її заробітної плати страхові внески до Пенсійного Фонду України. В суду також немає жодних даних від відповідачів про те, що Пенсійний Фонд України чи його територіальний орган вчиняв дії щодо стягнення з ВАТ «Городенківський сирзавод» та ПВКП «ПАКІ» заборгованості зі страхових внесків за вказані періоди чи вчиняв інші дії в межах його компетенції.

Отож, апеляційний суду приходить до переконання про наявність правових підстав для зарахування позивачу до її страхового стажу періоду роботи в ВАТ «Городенківський сирзавод» з 22.09.2006 по 23.10.2006 та в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.2010 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012 для призначення їй пенсії за віком, за відсутності відомостей про сплату за цей період внесків до Пенсійного фонду України з боку ВАТ «Городенківський сирзавод» та ПВКП «ПАКІ» і об`єктивних даних щодо вини ОСОБА_1 у факті несплати страхових внесків, оскільки покладає на позивача надмірний тягар, який фактично позбавляє її права на пенсію, що є непропорційним таким обставинам та меті обмеження.

Такий висновок суду в цілому відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, викладений в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 27.05.2021 у справі №343/659/17.

Отже, період роботи позивача в ВАТ «Городенківський сирзавод» з 22.09.2006 по 23.10.2006 та в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.20210 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає їй право на пенсію за віком.

Колегія суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області №44 від 25.07.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Враховуючи висновки про протиправність спірного рішення щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.09.1981 по 04.01.1982, період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку з 13.03.2008 по 12.08.2008, періоду роботи в ВАТ «Городенківський сирзавод» з 22.09.2006 по 23.10.2006 та в ПВКП «ПАКІ» з 02.02.2010 по 18.06.2012 та з 03.07.2012 по 27.12.2012, та враховуючи межі позовних вимог, в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача-2 зарахувати зазначені періоди до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2022 про призначення пенсії за віком.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року в справі №300/4053/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 31 травня 2023 року.