Справа № 160/20760/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
27.12.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи в Долинському цегельному заводі з 13.11.1987 по 01.07.1988 в якості виставщика (садчика) - мова оригіналу, цегли, періоду навчання на 6-ти місячних курсів по підготовці машиністів електровоза при СПТУ - 12 з 25.01.1989 по 24.07.1989 та періоду строкової військової служби з 14.11.1984 по 15.12.1986, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 26.07.2022.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося.
Згідно із ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).
При цьому заяв або клопотань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду також не надходило.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 30.08.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відповідними документами, зареєстрованою за №1960.
Пенсійний вік, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(Список № 2) становить 55 років.
Вік заявника 57 років 1 місяць 5 днів.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01.04.2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами 1 і 3-13 цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2022 по 31.03.2023 не менше 29 років у чоловіків.
Працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку встановленого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону: на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи для чоловіків.
Страховий стаж особи становить 30 років 4 місяці 23 дні.
Пільговий стаж особи становить 5 років 0 місяців 24 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка, а також після 21.08.1992 документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
З розрахунку стажу позивача (форма РС-право), що міститься у матеріалах справи вбачається, що відповідачем до пільгового страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 14.11.1984 по 15.12.1986 (строкова військова служба), з 14.11.1987 по 01.07.1988, з 26.01.1989 по 23.07.1989.
Між тим, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 06.01.1987 щодо зазначених вище спірних періодів роботи позивача наявні наступні записи:
- з 14.11.1984 по 15.12.1986 служба в рядах Радянської Армії згідно військового квитка серії НОМЕР_3 (записи №№5-6);
- 13.11.1987 прийнятий на Долинський цегельний завод за переведенням з оборотного депо в цех садчиком цегли 5 розряду на підставі наказу №143-л від 05.11.1987 (запис №10);
- 01.07.1988 звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням) на підставі наказу №83-л від 01.07.1988 (запис №11);
- з 25.01.1989 по 24.07.1989 навчався за спеціальністю машиніст електровозу на підставі наказу №9 від 09.02.1989 (записи №№14-15);
- 24.07.1989 повернувся з курсів підготовки машиністів електровозу, прийнятий помічником машиніста електровозу на підставі наказу №617 від 24.07.1989 (запис №16).
Вирішуючи питання щодо неврахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача, виходить з такого.
Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача ніким не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались.
Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи на підтвердження доцільності зарахування спірних періодів до пільгового стажу роботи позивача за професіями, які віднесені до Списку №2. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином.
Крім того, пільговий характер роботи позивача підтверджується архівною довідкою від 23.09.2020 №01-34/537, виданою Комунальною установою «Трудовий архів Долинського району» Кіровоградської області, відповідно до якої у документах архівного фонду Долинський цегельний завод Долинського району Кіровоградської області, у книгах з кадрових питань та особового складу ОСОБА_1 значиться садчиком цегли з жовтня 1987 року (в книгах заробітної плати); §5 звільнений з посади садчика цегли 5-го розряду з 01.07.1988 по ст.38 КЗпП України (наказ №83-л від 01.07.1988).
Довідкою від 05.07.2022 №ТЧ-7-02/49, виданою Виробничим підрозділом локомотивне депо «Знам`янка» Регіональної філії Одеської залізниці Акціонерного товариства «Укрзалізниця» підтверджено, що позивач 13.11.1987 був звільнений по переведенню до Долинського цегляного заводу ст. 36 п. 5 КЗпП УРСР, наказ від 20.11.1987 №1040/к; 25.01.1989 відряджений на шестимісячні курси по підготовці машиністів електровоза при СПТУ-12, наказ від 26.01.1989 №95/к; 24.07.1989 повернувшись з курсів по підготовці машиністів електровоза прийнятий на посаду помічника машиніста електровоза, наказ від 24.07.1989 №617.
Крім того, архівною довідкою від 23.09.2020 №01-34/536, виданою Комунальною установою «Трудовий архів Долинського району» Кіровоградської області, підтверджено, що у відомостях нарахування заробітної плати працівникам та службовцям, за період з жовтня 1987 року по липень 1988 року є такі дані про заробітну плату ОСОБА_1 , який значиться садчиком цегли: 1987 рік: жовтень 114,00; листопад 193,98 грн; грудень 294,07 грн; 1988 рік: січень 296,21 грн; лютий 202,70 грн; березень 267,00 грн; квітень 231,79 грн; травень 311,78 грн; червень 201,29 грн; липень 97,02.
Суд дійшов висновку, що довідки відповідають вимогам п. 20 Порядку №637, тому, підстави для їх неприйняття пенсійним органом для підтвердження пільгового стажу позивача відсутні.
Разом з тим, неможливість перевірки відповідачем наданих документів не є підставою для відмови у призначенні (переведенні) пенсії.
Суд зазначає, що доказів недостовірності наданих позивачем документів пенсійним органом не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи позивача з 13.11.1987 по 01.07.1988 у Долинському цегельному заводі за переведенням з оборотного депо.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду служби останнього в рядах Радянської Армії суд зазначає таке.
Відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 14.11.1984 по 15.12.1986 останній проходив службу в рядах Радянської Армії, згідно військового квитка серії НОМЕР_3 .
Так, згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_3 від 14.11.1984 призивною комісією при Знаменському об`єднаному міському військовому комісаріаті Кіровоградської області (республіки) визнаний придатним до стройової служби, призваний на військову службу і направлений у частину 14.11.1984 (пункт 8, сторінка 2 військового квитка). 15.12.1986 на підставі Наказу МО СРСР №206 від 21.09.1986 звільнений (демобілізований) в запас і направлений у Знаменський ОМВК Кіровоградської області.
Однак, відповідачем не зараховано вказаний період військової служби позивача до пільгового страхового стажу останнього, не зазначивши у спірному рішенні причин такого незарахування.
Період проходження позивачем військової строкової служби 14.11.1984 по 15.12.1986 підтверджено записами в трудовій книжці та військовому квитку серії НОМЕР_3 .
Суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 8 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач до призову на військову службу працював на посаді, що дає право на пільгове призначення пенсії за списком №2, суд доходить висновку, що період проходження позивачем військової строкової служби з 14.11.1984 по 15.12.1986 в лавах Радянської Армії підлягає зарахуванню до його пільгового стажу за Списком №2.
Відповідна правова позиція щодо застосування викладених норм права до спірних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №226/801/17.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання на шестимісячних курсах з підготовки машиністів електровоза при СПТУ-12 з 25.01.1989 по 24.07.1989, суд зазначає наступне.
Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ).
Згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (в редакції, чинній на день звернення із заявою про призначення пенсії) визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
З аналізу зазначеної норми суд вбачає, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.
З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, суд вбачає, що позивач з 25.01.1989 по 24.07.1989 навчався за спеціальністю машиніст електровозу на підставі наказу №9 від 09.02.1989. При цьому позивач 24.07.1989 повернувся з курсів підготовки машиністів електровозу, прийнятий помічником машиніста електровозу на підставі наказу №617 від 24.07.1989.
Отже, позивач після закінчення курсів підготовки машиністів електровозу працевлаштувався на роботу помічника машиніста електровозу, тобто менше, ніж через три місяці після закінчення навчання.
Таким чином, суд доходить висновку, що період навчання на шестимісячних курсах з підготовки машиністів електровоза при СПТУ-12 з 25.01.1989 по 24.07.1989, підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2 в пільговому обчисленні.
Одночасно в адміністративному позові позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи, навчання та військової служби.
Однак, суд звертає увагу, що в рамках адміністративного судочинства:
- дії певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
- бездіяльність певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
- рішення нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Таким чином, суд звертає увагу на те, що позивач фактично оскаржує не протиправні дії відповідача, а його рішення про відмову в призначенні пенсії.
Разом з тим, у спірному рішенні відповідачем не зазначено, що позивачу не зараховано спірні періоди, однак, зазначене встановлено при розгляді справи та підтверджується доказами, наведеними у матеріалах справи.
Зазначена поведінка відповідача полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України, тобто, у даному випадку бездіяльність відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача є протиправною, а позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача призначити та виплатити пенсію за віком, починаючи з 26.07.2022 суд зазначає таке.
Виконання рішення суду в частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача періоду роботи за відомостями трудової книжки та підтверджуючих документів потребуватиме вчинення пенсійним органом дій щодо проведення нового розрахунку пільгового стажу.
При цьому до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань, та суд не обраховує дійсний стаж позивача. Суд як орган, уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданих виключно органам Пенсійного фонду.
Тобто, повноважним органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд (його територіальні органи), а суд не може перебирати компетенцію суб`єкта владних повноважень та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.
Таким чином, оскільки пенсійним органом при розгляді заяви позивача не вирішено питання щодо зарахування періодів роботи за відомостями трудової книжки та підтверджуючих документів до пільгового стажу, не проведено обрахунок всього стажу, а отже, не перевірено ті умови, з якими Закон №1058-ІV пов`язує наявність в особи права на пенсію за віком, то суд не може перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо призначення пенсії. Суд лише здійснює контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.
Отже, позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, з метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, обирає належний спосіб захисту порушеного права та зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 30.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових, зареєстровану за №1960, та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у розмірі 1073,60 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 536,80 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоду військової служби з 14.11.1984 по 15.12.1986, періоду роботи з 13.11.1987 по 01.07.1988 садчиком цегли 5 розряду у Долинському цегельному заводі, періоду навчання з 25.01.1989 по 24.07.1989.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період військової служби з 14.11.1984 по 15.12.1986, період роботи з 13.11.1987 по 01.07.1988 садчиком цегли 5 розряду у Долинському цегельному заводі, період навчання з 25.01.1989 по 24.07.1989.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зареєстровану за №1960, та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02.03.2023.

Суддя О.В. Царікова