Справа № 480/4051/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 480/4051/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Осіпова О.О.) від 24.05.2022 по справі №480/4051/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, в якій просила визнати протиправною та скасувати вимогу від 23 лютого 2021 року № Ф-17177-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7 517,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є адвокатом, з 02.01.2020 є найманим працівником, працює на посаді юрисконсульта в ТОВ АВІС УКРАГРО". Позивач від Головного управління ДПС у Сумській області отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Сумській області від 16.11.2020 №Ф-17177-13, станом на 31.10.2020 в сумі 4217,18 грн., яку рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. у справі № 480/659/21 було визнано протиправною та скасовано. В подальшому нею 06.05.2021р. отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23 лютого 2021 року №Ф-17177-13, з згідно з якою ГУ ДПС у Сумській області повідомляє, що станом на 31 січня 2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 7517,18 грн. Позивач вважає вимогу від 06.05.2021р. протиправною, оскільки вона адвокатську діяльність фактично не здійснювала та доходу від неї не отримувала, позивач є застрахованою особою та найманим працівником, за якого роботодавець сплачує з 02.01.2020 єдиний внесок та всі інші податки, визначені законом, за всі періоди роботи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 23 лютого 2021 року № Ф-17177-13 про сплату позивачем боргу (недоїмки) у розмірі 7 517,18 грн.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908 грн.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що враховуючи наявну практику, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021р. у справі № 480/659/21, яким визнано протиправною та скасовано вимогу від 16.11.2020 №Ф-17177-13 на суму 4217,18 грн., та правову позицію, встановлену Верховним судом у постанові від 27.11.2019 року (справа 160/3114/19), та в подальшому підтриману у постанові від 04.12.2019 року (справа № 440/2149/19), та, зважаючи на те, що платник в 2020 році мала основне місце роботи, а саме, працювала в TOB «ABIC У KP АГРО», та згідно з даними довідки управління Пенсійного фонду України ОК-7 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 сплачено в розмірі не менше мінімального, єдиний внесок в сумі 3300,00 грн. за 4 квартал 2020р. скасовано 02.06.2021 року. Згідно з ІКП по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по адвокату ОСОБА_1 станом на 03.06.2021р. заборгованість відсутня, внаслідок чого Головним управлінням ДПС у Сумській області рішенням про коригування нарахувань від 02.06.2021 №330/18-28-24-06 повністю скасовано суму єдиного внеску, нарахованого позивачу. У зв`язку з вищезазначеним відповідач вказує, що оскільки предмет спору у справі відсутній, рішення суду підлягає скасуванню.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подала.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Вказані ухвали (позивачу разом з апеляційною скаргою) надіслано сторонам в їх електронні кабінети, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач працює в ТОВ АВІС УКРАГРО" на посаді юрисконсульта з 02.01.2020, що підтверджується наказом №76-К від 28.12.2019 (а.с.17) та копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.18-19).

За період роботи позивача в ТОВ АВІС УКРАГРО" на посаді юрисконсульта ТОВ АВІС УКРАГРО" сплачувало за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як застрахованої особи, що підтверджується відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідкою про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ "АВІС УКРАГРО" від 21.01.2021 №АУК00000005 (а.с.27-39).

27.04.2017 Радою адвокатів Сумської області ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія СМ №000468 (а.с.16).

Згідно з витягом з реєстру осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування 19.06.2017 позивач взята на облік як платник єдиного внеску (а.с.27-30).

Головним управлінням ДПС у Сумській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2020 №Ф-17177-13, згідно з якою станом на 31.10.2020 позивач має заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 4217,18 грн., по строках: 20.07.2020 - за ІІ квартал 2020 - 1039,06 грн., 19.10.2020 - за ІІІ квартал 2020 - 3178,12 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.04.2021р. у справі №480/659/21 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2020 №Ф-17177-13 було визнано протиправною та скасовано.

06.05.2021р. позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23 лютого 2021 року №Ф-17177-13, з згідно з якою ГУ ДПС у Сумській області повідомляє, що станом на 31 січня 2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 7517,18 грн., яка складається з несплаченої суми єдиного внеску: за другий квартал 2020 р. (червень 2020 р.) у сумі 1039.06 грн,; за третій квартал 2020 р. у сумі 3178,12 грн. (1039,06 - за липень 2020 р.; 1039,06 грн, за серпень 2020 р.; 1100 грн. за вересень 2020 р.); за четвертий квартал 2020 р. у сумі 3300,00 грн. (1100,00-за жовтень 2020 р.; 1100,00 грн. - за листопад 2020 р.; 1100 грн. за грудень 2020 р.)

Не погоджуючись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз. 2 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Колегія суддів зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19.

Також, в зазначеній постанові, з огляду на вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд касаційної інстанції сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, позивач одночасно взятий на облік у контролюючому органі як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат), та як особа, яка перебуває у трудових відносинах з ТОВ "АВІС УКРАГРО".

З 02.01.2020 за позивача ТОВ "АВІС УКРАГРО", роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як за найманого працівника, в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати, що підтверджується довідкою про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ТОВ "АВІС УКРАГРО" від 21.01.2021 №АУК00000005 (а.с.39) та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.31-38).

Доказів здійснення позивачем адвокатської діяльності та отримання позивачем у перевіряємий період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально в ході розгляду справи не встановлено та відповідачем не надано.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що згідно з ІКП по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по адвокату ОСОБА_1 станом на 03.06.2021р. заборгованість відсутня, внаслідок чого Головним управлінням ДПС у Сумській області рішенням про коригування нарахувань від 02.06.2021 №330/18-28-24-06 повністю скасовано суму єдиного внеску, нарахованого позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI «Порядок відкликання податкових вимог» Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» №610 від 30.06.2017 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за № 902/30770) (далі - Порядок №610), податкова вимога вважається відкликаною: у день, протягом якого відбулося самостійне погашення суми податкового боргу платником податків або органом стягнення у повному обсязі; з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги; з дня надходження до платника податків податкової вимоги, яка містить зменшену контролюючим органом або за рішенням суду, що набрало законної сили, суму податкового боргу, визначену в раніше направленій податковій вимозі; у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі.

За правилами пункту 2 Розділу VI «Порядок відкликання податкових вимог» Порядку №610, якщо сума податкового боргу збільшується внаслідок його адміністративного оскарження, раніше надіслана (вручена) податкова вимога не відкликається. На суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не надано доказів наявності вказаних підстав для для відкликання оскаржуваної податкової.

Натомість, рішення Головного управління ДПС у Сумській області №330/18-28-24-06 від 02.06.2021 є саме рішенням про скасування проведених в ІКП коригувань, а не рішенням контролюючого органу про скасування податкової вимоги.

При цьому, оскаржувана податкова вимога не може бути відкликаною не лише через відсутність відповідного рішення контролюючого органу про її скасування, а й з тих підстав, що згідно з витягом з інтегрованої картки платника податків станом на дату її формування за позивачем обліковувався борг, який не був тоді скоригованим контролюючим органом.

Крім того, вказане рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 02.06.2021 №330/18-28-24-06 було винесено вже після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності предмету спору по даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2022 по справі №480/4051/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло