Справа № 280/4382/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/4382/22

головуючий суддя І інстанції Духневич О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іванова С.М.,

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року в адміністративній справі №280/4382/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління ДПС у Запорізькій області в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.07.2022 № 3658/02-32-09-02/ НОМЕР_1 про застосування штрафних фінансових санкцій 500000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень) за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції», за кодом платежу 21081103;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 04.07.2022 № 3657/02-32-09-02/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1020,00 грн. (одна тисяча двадцять гривень) за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції», за кодом платежу 21081103.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.07.2022 № 3658/02-32-09-02/ НОМЕР_1 про застосування штрафних фінансових санкцій у розмірі 500000,00 грн. за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції», за кодом платежу 21081103, винесене Головним управління ДПС у Вінницькій області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 04.07.2022 № 3657/02-32-09-02/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 1020,00 грн. (одна тисяча двадцять гривень) за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції», за кодом платежу 21081103, винесене Головним управління ДПС у Вінницькій області.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Вінницькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті останнім з дотриманням приписів чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав, для їх скасування.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 04.02.2020, номер запису: 0106271, за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, Вознесенівське управління у м. Запоріжжі, Вознесенівська ДПІ (Дніпровський район м. Запоріжжя) як платник податків з 04.02.2020, основним видом економічної діяльності якого є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 8).

На підставі доповідної записки начальника управління контролю за підакцизними товарами від 16.02.2022 № 731вн, заступником начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області прийнято наказ від 18.02.2022 № 348-п про проведення фактичної перевірки позивача за період діяльності з 04.02.2020 по день закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів (а.с. 53-54, 56).

23.02.2022 на підставі направлень, виданих заступником начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області, від 18.02.2022 № 530 та № 531, посадовими особами Головного управління ДПС у Запорізькій області розпочато проведення фактичної перевірки позивача.

У зв`язку із проведенням перевірки позивачу запропоновано надати не пізніше 22.02.2022 до приміщення контролюючого органу для перевірки оригінали наступних документів: первинні документи на товар (прибуткові та видаткові накладні, сертифікати, посвідчення якості, товарно-транспортні накладні, акти списання пального) за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; трудові договори (наказ на призначення) на посадових осіб; картки рахунків та оборотно-сальдові відомості бухгалтерського обліку, в яких відображено залишки пального із зазначенням найменування в розрізі кодів УКТ ЗЕД, кількості та вартості на кінець кожного місяця за перевіряємий період (рахунок 281, 203, тощо); документи (власність/користування) на місця зберігання/реалізації пального, транспортні засоби, техніка, на резервуар (ємкість), в якому зберігається паливо з визначенням об`ємів; дані складського обліку щодо руху палива за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; акт інвентаризації пального станом на 01.07.2019, на кожне перше число місяця за перевіряємий період, та на день проведення перевірки; банківські виписки за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; паспорти, довідки про присвоєння РНОКПП керівника (для юридичної особи), головного бухгалтера (в разі наявності). ФОП, особи, яка проводила розрахункові операції: довідка про доходи за останні 6 місяців; документи, договори по виконання робіт та послуг, тощо (а.с. 55).

В подальшому у зв`язку із веденням на території України воєнного стану, з примірником вказаного запиту позивач ознайомився 23.02.2022, що підтверджується особистим підписом позивача в графі отримав (а.с. 55).

Строки проведення перевірки були зупинені з 24.02.2022, залишок невикористаних днів перевірки склав 4 доби.

06.06.2022 строки перевірки були поновлені і на підставі направлень від 06.06.2022 № 772 та № 772 посадовими особами Головного управління ДПС у Запорізькій області продовжено проведення фактичної перевірки позивача, строк проведення якої закінчився 09.06.2022 (а.с. 58-57).

10.06.2022 посадовими особами Головного управління ДПС у Запорізькій області був складений акт про результатами проведення фактичної перевірки з питань здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, обігу, зберіганні та транспортуванні пального; виявлення порушень у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів за № 2291/08/01/09/ НОМЕР_1 (а.с. 9-10).

Позивач для ознайомлення та підписання вказаного акту перевірки не з`явився, у зв`язку із чим посадовими особами відповідача був складений акт від 10.06.2022 № 280/08-01-09/35696077 про неможливість вручення та підписання акту фактичної перевірки від 10.06.2022 № 2291/08/01/09/ НОМЕР_1 (а.с. 55).

З огляду на вказане, примірник акту перевірки від 10.06.2022 № 2291/08/01/09/ НОМЕР_1 направлявся на податкову адресу позивача засобами поштового зв`язку та був отриманий ним 14.06.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 59).

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

- частин 1 та 8 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями);

- пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) (а.с. 9-10).

Ознайомившись із змістом акту та вважаючи його незаконним позивач 15.06.2022 звернувся до Головного управління ДПС у Запорізькій області із запереченням № 15/06-22/1 на акт перевірки від 10.06.2022 № 2291/08/01/09/, в якому зазначив, що у зв`язку із відсутністю з його боку порушень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» наявні підстави для скасування даного акту (а.с. 62-63).

Розглянувши вказане заперечення позивача Головне управління ДПС у Запорізькій області листом № 16542/6/08-01-09-01-07 від 29.06.2022 повідомило про те, що в наданих запереченнях не спростовано висновки акту фактичної перевірки, а тому висновки акту є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими та залишаються без змін (а. с. 64-67).

Отримавши вказаний лист позивач 04.07.2022 звернувся до податкового органу із запереченням № 04/07-22/1 в якому зазначив, що у передбаченому законом порядку його заперечення на акт перевірки від 10.06.2022 № 2291/08/01/09/ контролюючим органом не спростовані, а направлена на його адресу відповідь не відповідає фактичним обставинам справи та нормативно не обґрунтована, у відповідь на що Головне управління ДПС у Запорізькій області листом № 20749/6/08-01-09-01-07 від 19.07.2022 повідомив про те, що при розгляді його заперечень на акт перевірки виконані та дотримані всі норми, визначені законодавством України (а.с. 68-70).

В подальшому за результатами фактичної перевірки, з урахуванням поданих позивачем заперечень та на підставі наказу ДПС України від 28.03.2022 № 173 «Про забезпечення безперебійної роботи територіальних органів ДПС» (зі змінами внесеними наказами від 05.04.2022 № 185, від 11.04.2022 №187, від 22.04.2022 № 196, від 19.05.2022 № 237, від 25.05.2022 № 249, від 31.05.2022 № 276, від 09.06.2022 № 311) Головним управлінням ДПС у Вінницькій області були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 04.07.2022 № 3657/02-32-09-02/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції» у сумі 1020,00 грн. за ненадання в повному обсязі документів, що належать або пов`язані з проведення перевірки;

- від 04.07.2022 № 3658/02-32-09-02/ про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції» у сумі 500000,00 грн. за зберігання пального без наявності ліценції на таке зберігання (а.с. 11-14, 84-85).

Не погодившись з правомірністю прийняття наведених податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем протиправно та підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Крім того, абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень.

За змістом частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років, а річна плата на право зберігання пального становить 780 гривень.

Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону № 481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон № 481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі № 481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон № 481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, колегія суддів вважає, що задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий; ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Отже, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.06.2022 по справі №260/3859/20, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття податкового повідомлення- № 3658/02-32-09-02/ від 04.07.2022 року були висновки відповідача про те, що позивачем отримувалось та зберігалось пальне 02.07.2021 року без отримання відповідної ліцензії.

Вказані висновки відповідача ґрунтуються на тому, що 02.07.2021 року ТОВ «Дизель Груп» було зареєстровано акцизну накладну на реалізацію пального на користь позивача, а саме важких дистиляторів (газойлів) в об`ємі 4065.62 літри.

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту наведених первинних документів, останні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ «Дизель Груп» важких дистиляторів (газойлів) в об`ємі 4065.62 літри.

Між тим, відповідачем не було надано до суду доказів того, що наведене паливо було відвантажено на акцизний склад позивача.

Також, під час проведення фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області не встановлено місця чи місць зберігання позивачем пального, не виявлено ємностей, у яких би позивачем зберігалося пальне, не здійснено обстеження (перевірку) вмісту таких ємностей, а твердження відповідача про те, що позивачем зберігалося пальне має характер припущеннями контролюючого органу, які зроблено виключно на підставі аналізу акцизної накладної № 44 від 02.07.2021 року.

В свою чергу, відповідно до пояснень позивача, наведене паливо було одразу розлито до належних на праві власності та орендованих позивачем транспортних засобів. Кількість наявної у позивача автомобільної техніки та їх технічні характеристики (об`єм бензобаку) відповідають кількості придбаного позивачем пального.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Так, відповідачем жодним чином не спростовано доводи позивача про те, що протягом спірного періоду розвантаження придбаного палива проводилось позивачем безпосередньо в наявну автомобільну техніку. Отже, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № 3658/02-32-09-02/ від 04.07.2022 року та необхідності його скасування.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № 3657/02-32-09-02/ від 04.07.2022, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пунктів 85.6 та 85.7 статті 85 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

З аналізу наведених норм слідує, що після початку проведення перевірки у платника податків виникає обов`язок надати усі документи, необхідні для проведення перевірки, а у разі відмови платника податків надати документи контролюючим органом складається акт відмови у наданні документів у довільній формі.

Як встановлено судом, позивач 23.02.2022 отримав під підпис запит контролюючого органу про надання документів до 22.02.2022 (а.с. 55).

Пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Як вбачається з запиту про надання документів, у зв`язку із проведення перевірки позивачу запропоновано надати не пізніше 22.02.2022 до приміщення контролюючого органу для перевірки оригінали наступних документів: первинні документи на товар (прибуткові та видаткові накладні, сертифікати, посвідчення якості, товарно-транспортні накладні, акти списання пального) за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; трудові договори (наказ на призначення) на посадових осіб; картки рахунків та оборотно-сальдові відомості бухгалтерського обліку, в яких відображено залишки пального із зазначенням найменування в розрізі кодів УКТ ЗЕД, кількості та вартості на кінець кожного місяця за перевіряємий період (рахунок 281, 203, тощо); документи (власність/користування) на місця зберігання/реалізації пального, транспортні засоби, техніка, на резервуар (ємкість), в якому зберігається паливо з визначенням об`ємів; дані складського обліку щодо руху палива за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; акт інвентаризації пального станом на 01.07.2019, на кожне перше число місяця за перевіряємий період, та на день проведення перевірки; банківські виписки за період, що зазначений в наказі на проведення фактичної перевірки; паспорти, довідки про присвоєння РНОКПП керівника (для юридичної особи), головного бухгалтера (в разі наявності). ФОП, особи, яка проводила розрахункові операції: довідка про доходи за останні 6 місяців; документи, договори по виконання робіт та послуг, тощо (а.с. 55).

Між тим, відповідно до змісту наведеного запиту, останній було отримано позивачем 23.02.2022 року, що підтверджується підписом останнього та свідчить про відсутність у нього можливості подати визначені податковим органом документи у визначений строк.

Поряд з вказаним, зі змісту наведеного запиту вбачається, що останній містить підписи головних державних інспекторів ГУ ДПС у Запорізькій області, якими була проведена фактична перевірка, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також у даному запиті відсутня печатка контролюючого органу, тоді як у відповідності до приписів пункту 73.3 статті 73 ПК України, запит про надання документів підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Відтак, запит про надання документів був оформлений з порушенням порядку щодо оформлення такого запиту, встановленого нормами пункту 73.3 статті 73 ПК України, а тому позивач був звільнений від обов`язку надавати відповідь на запит контролюючого органу.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення № 3657/02-32-09-02/ НОМЕР_1 від 04.07.2022 щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020,00 грн та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року в адміністративній справі №280/4382/22 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко