Справа № 580/3150/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року справа № 580/3150/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.03.2022 без урахування індексації відповідно до постанови КМУ від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та з обмеженням максимальним розміром;

зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2022, виходячи із розміру 80% сум грошового забезпечення, зазначеного в довідці Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області від 05.05.2021 №33/44/1-С-33/08-1637, підвищеної на коефіцієнт збільшення 1,14 відповідно до вимог ст.64 Закону №2262, постанови КМУ від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позивач вказує, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду, яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру, позивачу здійснено перерахунок пенсії, однак, не зважаючи на судове рішення, повторно обмежено її максимальний розмір та не враховано під час її виплати індексацію пенсії та доплату за інвалідність.

Ухвалою суду від 02.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

20.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №580/4347/22 позивачу 05.01.2023 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб. Загальний розмір пенсії позивача після перерахунку, проведеного на виконання зазначеного судового рішення з 01.12.2019 становить 20459,31 грн, із 01.12.2022 20930,00 грн. Враховуючи викладене, судове рішення у справі № 580/4347/22 Головним управлінням виконано відповідно до вимог чинного законодавства та у межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду.

Крім того, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу пенсії з урахуванням суми індексації, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році, оскільки після перерахунку розмір його пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений Законом № 3668-VI (10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №580/4347/22, яке набрало законної сили 20.12.2022 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

16.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, зі змісту якої вбачається, що на виконання вказаного судового рішення здійснено перерахунок пенсії, розмір якої з 01.12.2019 становить 20459,31 грн, із 01.12.2022 20930,00 грн. Разом з тим, під час перерахунку не врахована у повному обсязі індексація в сумі 2212,46 грн. У зв`язку з цим, позивач просив провести виплату з 01.03.2022 пенсії з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

На це звернення, відповідач листом від 12.04.2023 №3919-3452/С-03/8-2300/23 повідомив позивачу, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 у справі №580/4347/22 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 без обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок. Отже, загальний розмір після перерахунку з 01.12.2019 становить 20459,31 грн, із 01.12.2022 20930,00 грн.

Також зазначено, що відповідно до п.2 Постанови №118 з 01.03.2022 розміри підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01.03.2022 становив 1934,00 грн., відповідно максимальний розмір пенсії 19340,00 грн. Підвищення пенсії позивача згідно з Постановою №118 становить 2212,46 грн. Оскільки розмір пенсії позивача станом на 28.02.2022 становив 20459,31 грн., після перерахунку з 01.03.2022 її розмір до виплати не змінився.

Не погоджуючись із таким обмеженням розміру пенсії, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.7 ст.43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262-ХІІ) в редакції Закону України від 24.12.2015 №911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №911-VIII), яка набрала чинності з 1 січня 2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В той же час, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.

У пункті 2 резолютивної частини вказаного вище Рішення Конституційного Суду України зазначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 констатується відсутність частини сьомої статті 43 в Законі №2262-ХІІ, яка з вказаної дати втратила чинність.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом України від 08.07.2011 №3668-VI Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (далі Закон №3668-VI), яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Тобто, положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII та положення частини 1 статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII.

При цьому, положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2021 року по справі №400/2085/19 дійшов висновку, що оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, то вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Таким чином, обмеження Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Наведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 грудня 2021 року по справі №400/2085/19.

При цьому, посилання відповідача на рішення Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі №440/4371/18, суд вважає необґрунтованим, оскільки за фактичними обставинами вказаної справи пенсія позивачу були призначена відповідно до вимог Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, у справі, що розглядається (№580/3150/23), пенсія позивачу призначена відповідно до Закону №2262-XII, а отже правовідносини цієї справи та справи №440/4371/18 не є подібними.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи листа відповідача від 12.04.2023 №3919-3452/С-03/8-2300/23, що пенсія встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок, оскільки чинними нормативно-правовими акта не передбачено застосування сталої величини розміру пенсії залежності від часу перерахунку на виконання судового рішення.

Тому суд вважає протиправним обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Стосовно вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.03.2022 без урахування індексації відповідно до постанови КМУ від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році, суд зазначає, що доплата до основного розміру пенсії з 01.03.2022 на виконання вказаної норми позивачу нараховувались в сумі 2212,46 грн., але не виплачувалась, у зв`язку з тим, що станом на 01.03.2022 максимальний розмір пенсії становив 19340,00 грн., а пенсія позивача станом на 28.02.2022 становила 20459,31 грн.

Отже, невиплата позивачу вказаної індексації зумовлена обмеженням пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, а не позбавленням позивача права на доплату до пенсії.

Тому суд дійшов висновку визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження позивачу виплати з 01.03.2022 пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31). Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стретч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, №44277/98, рішення від 24.04.2003).

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як майнові права, а отже, як майно (див. mutatismutandis рішення у справі Бейелер проти Італії від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин легітимне очікування на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatismutandis рішення у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 червня 2014 року (SukhanovandIlchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, отримуючи пенсію відповідно Закону №2262-ХІІ, мав законні сподівання на своєчасну виплату перерахованої пенсії без будь-яких обмежень.

Відповідач не довів жодним належним і допустимим доказом правомірності обмеження виплати пенсії у спірних правовідносинах.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тому, на переконання суду, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.03.2022 без обмеження максимального розміру пенсії із урахуванням усіх визначених законодавством України доплат до неї та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за відповідний період.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії у розмірі 80% сум грошового забезпечення, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, поновленню підлягають порушені права позивача.

Як установлено судом, позивач отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону №2262-ХІІ.

На підставі п. «а» ч.1 ст.21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

З протоколу про нарахування пенсії від 16.03.2023 суд встановив, що основний розмір пенсії позивача розрахований у розмірі 80% сум грошового забезпечення.

Отже, права позивача у цій частині (застосування відсоткового розміру 80%) не порушені, відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обмеження ОСОБА_1 з 01.03.2022 виплати пенсії максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2022 без обмеження максимального розміру пенсії із урахуванням усіх визначених законодавством України доплат до неї та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за відповідний період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ