Справа № 440/18764/21
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовом Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба
до - ОСОБА_1 ,
про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Суть спору, позиція сторін.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 291445 грн 14 коп. з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач проходив навчання та військову службу в університеті на посаді курсанта. 25.11.2021 контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний та відповідач був виключений із списків особового складу. Оскільки відповідач не відшкодував витрати на утримання під час навчання у розмірі 291445 грн 14 коп., то позивач просить суд стягнути ці кошти на свою користь.
Процесуальні дії суду.
Позивач звернувся 30.12.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду з даним позовом. 17.01.2022 вказаним судом було зроблено запит про місцезнаходження відповідача, про що постановлено відповідну ухвалу. Було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 дана справа була передана за підсудністю до Сумського окружного адміністративного суду.
12.05.2022 судом була постановлена ухвала про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження у справі. Судом вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Копія вказаної ухвали була направлена за встановленим Полтавським окружним адміністративним судом місцем реєстрації відповідача. Ухвала була повернута на адресу суду. На повернутих матеріалах міститься відмітка пошти від 15.06.2022, а саме, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підриємця, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином. Подібна за змістом норма міститься в ч. 6 ст. 251 КАС України.
Крім того, враховуючи воєнний стан в Україні, для можливості реальної реалізації процесуальних прав відповідача, суд звернувся з ухвалою від 20.03.2023 до управління Державної міграційної служби України в Сумській області для перевірки відомостей про реєстрацію відповідача.
27.03.2023 міграційною службою було підтверджено інформацію місця реєстрації відповідача. Суд направив позивачу повторно ухвалу суду, проте вона була повернута на адресу суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Суд звертає увагу, що поважаючи право позивача на вільне переміщення в межах країни, однак в умовах воєнного стану в Україні, саме на позивача, як особу, яка належним чином не фіксує місце своєї реєстрації або ігнорує отримання поштової кориспонденції, покладаються ризики того, що він буде позбавлений реальної можливості наводити свої доводи і аргументи при винекненні правових конфліктів. В той же час, суд вчиняв всі дії для з`ясування обставин справи та повідомлення відповідача.
Отже, відповідач, незважаючи на повернення на адресу суду ухвали про відкриття провадження у справі, вважається повідомленим належним чином. Тому суд, на підставі норми ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки правом подання відзиву відповідач не скористався.
Крім того, з урахування принципу офіційного з`ясування всіх обставни справи, суд витребовував у сторін необхідні пояснення та докази, в тому числі, ухвалою суду від 27.03.2023. Позивач 04.04.2023 надав до суду відповідні пояснення та докази - виконав вимоги ухвалу суду.
Крім іншого, позивач в поясненнях зазначив, що відповідач був відрахований з університету 25.11.2021. На теперішній час відповідач не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням. Зважаючи, що з моменту відрахування пройшов тривалий час, то можна стверджувати, що відповідач свідомо не бажає виконувати норми чинного законодавства, щодо обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в університеті.
Фактичні обставини справи.
21.09.2020 між позивачем та відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України, п. 3 якого встановлено, що курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту, або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану) (з.б.а.с. 6).
На контракті міститься підпис, в тому числі, відповідача - ОСОБА_1 . В матеріалах справи відсутні докази того, що контракт визнаний недійсним у судовому порядку, а тому він є обов`язковим для сторін.
Крім того, суд погоджується з доводами позивача, що контракт на навчання укладався між відповідачем і міністерством оборони України, в особі начальника університету. підписантами даного контракту є відповідач і начальник університету, а не міністр оборони. В подальшому університет поніс певні витрати на утримання відповідача, про що є відповідний загальний розрахунок, який додано до позовної заяви. Відповідач ініціював дострокове розірвання контракту та порушив майнові інтереси університету. Кошти на утримання відповідача виділялись та обліковувались університетом, відповідач прожив на фондах університету, перебував на всіх видах забезпечення саме в університеті, відтак відповідач має відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням, саме університету, що визначено спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534.
24.11.2021 позивачем було видано наказ за № 271, яким відповідача 25.11.2021 відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої программи та стягнуто з відповідача 291445,14 грн за період навчання в університеті, відповідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 та пункту 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 8).
В матеріалах справи відсутні докази оскарження відповідачем зазначеного наказу.
Також, згідно п. 2.1 зазначеного вище спільного наказу встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, в тому числі, витрат на грошове забезпечення. Тобто, як вбачається, грошове забезпеченя відповідача є саме витратами на його утримання, а не винагородою за несення служби, згідно спільного наказу.
Як зазначив позивач, відповідачем взяті на себе зобов`язання належним чином не виконані, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 291445,14 грн, про що свідчать відповідні розрахунки (а.с. 10-15). Відповідач 24.11.2021 під підпис ознайомлений з розрахунком коштів на відшкодування витрат на навчання (а.с. 9).
На одному аркуші розрахунку коштів, поряд з фразою "ознайомлений курсан", де міститься звання, підпис, ПІБ, дата, міститься фраза зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє відрахування.
Позивач зазначив, що університет не може перевірити всю інформацію по даній справі, так як під час повномасштабного вторгнення університету зазнав обстрілів та авіабомбардувань, частина судових справ знищена. Докази розміру грошового забезпечення відповідача до вступу на навчання в університеті відсутні, тому надати пояснення не представляється можливим. Втім розмір грошового забезпечення до вступу не має жодного значення в аспекті розрахунку коштів на утримання за час навчання. Відповідний наказ про своє відрахування не оскаржувався, а відтак є чинним. З тих самих причин університет не може перевірити інформацію чи було повідомлено відповідача про обов`язок добровільної сплати коштів.
Оскільки відповідач самостійно не компенсував позивачу суму витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд звертає увагу, що у суду відсутні сумніви у тому, що з урахуваням положень діючого контракту, який підписаний позивачем, розрахунку, з яким відповідач під підпис ознайомлений та біля підпису міститься фраза про зобов`язання добровільної сплати, а також те, що такий обов`язок встановлений контрактом та прямої норми закону, то позивач знав про такий обов`язок та був повідомлений належним чином, а звернення з позовом не є передчасним, оскільки фактично відповідач повідомлений про обов`язок добровільної сплати та такого обов`язку не виконав.
Крім того, щодо проходження відповідачем військової служби до зарахування в університет, то позивачем повідомлено та надано до пояснень, довідку від 30.03.2023 для відпрацювання розрахунку витрат, в якій зазначено загальний термін перебування на військовій службі, в тому числі і до вступу в університет.
Висновки суду та їх мотиви.
Отже, суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 2 Закону про військову сліжбу до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
Згідно п. 3 ч. 1, 2 ст. 24 Закону про військову службу початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Статтею 25 Закону про військову службу визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина 1).
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону про військову службу курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964.
Порядок № 964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).
Відповідно до п. 2 Порядку № 964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3). Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
За приписами пункту 4 Порядку № 964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Згідно з п. 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.
В той же час, п. 7 Порядку № 964 встановлено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
На виконання пункту 3 Порядку № 964 був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).
Згідно з пунктом 2.1 вказаного Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Як встановлено судом, утримання відповідача в університеті здійснювалось, шляхом здійснення грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, речового забезпечення, медичного забезпечення, а також оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до пункту 2.3. Порядку розрахунку витрат, у разі дострокового розірвання контракту, відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.
Системний аналіз вищевказаних норм законодавства, свідчить, що на курсантів вищого навчального закладу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання лежить обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).
Крім того, позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок від 30.03.2023 № 350/176/100-712/425.
З загальним розрахунком № 940 від 30.11.2021 відповідач ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с. 9). Однак у встановлений строк у повному обсязі суму боргу не сплатив. Станом на момент розгляду справи, відповідач не надав доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі.
Є обгрунтованими аргументи позивача, що при укладенні контракту відповідач був ознайомлений з обов`язком відшкодувати державі кошти за утримання в разі відрахування, ця норма вказана в контракті. Відповідач ознайомився з контрактом і умовами навчання (проходження військової служби), що засвідчено його підписом в контракті. Окрім того, обов`язок щодо відшкодування вартості навчання передбачений ч. 10 ст.25 Закону про військовий обов`язок і військову службу. Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.
Крім того, є слушними доводи позивача, що невідшкодована на користь Харківського національного університету Повітряних Сил відповідачем сума витрат, пов`язаних з його утриманням в університеті, - це не отримані державою кошти на національну оборону, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо оборонним інтересам держави, що веде до зниження боєздатності Збройних Сил України.
Враховуючи, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба в сумі 291445,14 грн, відповідачем не сплачені, що підтверджується матеріалами справи, витрати виникли з вини відповідача, позивачем розраховані вірно, позивачу було відомо про обов`язок їх сплатити, то суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми заборгованості є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги суб`єкта владних повноважень задоволені, той факт, що ним не понесено судових витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат у відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов Харківського національного університету повітряних сил до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання - задовольнити.
3. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 01.06.2023.

Суддя А.І. Сидорук