Справа № 140/14364/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/14364/21 пров. № А/857/18585/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Денисюк Р.С.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 про поновлення його на посаді заступника прокурора Рівненської області з 21.02.2020, стягнення з Рівненської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області за період з 21.02.2020 по 28.05.2020 в розмірі 214022,72 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 у справі №826/18229/14 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області в сумі 145785,42 гривні (сто сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 42 копійки). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1457,85 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят сім гривень 85 копійок).

Рішення мотивоване тим, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Офіс Генерального прокурора, Рівненська обласна прокуратура подали апеляційні скарги.

Офіс Генерального прокурора вважає, що таке є незаконним, прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що затримка у поновленні позивача на роботі була викликана із не зазначенням в судовому рішенні дати, з якої його поновлено на роботі. Вважає, що позивач невірно визначив кількість днів затримки виконання рішення суду та не обґрунтованість застосування при її обрахунку коефіцієнту підвищення. Зазначає, що позивача у встановленому порядку не було переведено до новоутворених прокуратур, а тому він не мав права на обрахунок заробітної плати відповідно до Постанови КМ України №1155 від 11.12.2019 «Про умови оплати праці прокурорів», якою затверджено нові посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур. Відтак вважає, що обрахунок середнього заробітку позивача повинен обраховуватися із розміру 755,17 грн, відповідно до Постанови КМ України №100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Рівненська обласна прокуратура вважає, що таке є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи. Зазначає, що норми статті 236 КЗпП України слід застосовувати за умови добросовісного користування позивачем своїми правами, в тому числі і правом на примусове виконання рішення суду. Вважає, що позивачем неправильно обраховано кількість робочих днів при розрахунку затримки виконання рішення суду. Звертає увагу, що позивач не пройшов атестацію, а тому відповідно до внесених законодавством змін не мав права на отримання заробітної плати у нових розмірах.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Рівненської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу його позовні вимоги задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення його з посади заступника прокурора Рівненської області, зобов`язано Офіс Генерального прокурора винести наказ про поновлення його на роботі та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі на посаді заступника прокурора Рівненської області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає до негайного виконання (а.с. 62-66).

Наказом Генерального прокурора №141к від 29.05.2020 було скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1471-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Рівненської області та поновлено його на посаді (а.с. 91).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Як передбачено ч.ч. 1 - 3 ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням наведеного вірним є висновок суду про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16, та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).

Як встановлено судом, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області підлягало до негайного виконання, проте фактично виконане відповідачем шляхом видання наказу Генерального прокурора України від 29.05.2020 № 141к.

Тобто, період затримки виконання вказаного рішення суду становить з 21.02.2020 до 28.05.2020, що складає 66 робочих днів.

Як вірно зазначено судом, при встановленні факту затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, середній заробіток працівнику підлягає виплаті незалежно від причин такої затримки.

Судом також встановлено, що під час розгляду справи №826/18229/14 про поновлення позивача на посаді Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 20.02.2020 при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу проведені відповідні обрахунки сум. У даному випадку судом такі розрахунки проведено у відповідності до Постанови КМ України №100 від 08.02.1995, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок). Судом при проведенні обрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 застосовано п. 10 Порядку, яким було передбачено коригування коефіцієнтів підвищення посадових окладів.

Зокрема, середньоденна заробітна плата на момент звільнення позивача становила 755,17 грн. Із застосуванням коефіцієнта підвищення за період з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 1,25 він склав 943,96 грн.

У період з 06.09.2017 по 20.02.2017 середньоденна заробітна плата склала 2208,87 грн (943,96 х 2,34).

При розрахунку середнього заробітку при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, судом взято до уваги розмір середньоденного заробітку у 2208,87 грн, визначеного у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14, із застосуванням п. 10 Порядку (а.с. 66).

Як вірно зазначено судом, у даному випадку органом, що повинен був винести рішення про поновлення позивача на посаді, виступає Офіс Генерального прокурора, а виплату заробітної плати - Рівненська обласна прокуратура.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про стягнення з Рівненської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 в справі №826/18229/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Рівненської області в сумі 145785,42 грн ( 2208,87 грн. х 66 робочих днів) за період з 21.02.2020 по 28.05.2020, за затримку виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги частково підлягали до задоволення.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 140/14364/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 01.06.2023.