Справа № 260/1670/19
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами

31 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1670/19 № провадження: Н/260/1/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді - Калинич Я.М.

суддів - Луцович М.М., Рейті С.І.,

за участі:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Роман М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі №260/1670/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (далі відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 17.10.2019 р. №1137ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України з 19.10.2019 року; 3) стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у розмірі середньомісячної нарахованої заробітної плати; 4) стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника ОСОБА_1 у розмірі середньомісячної нарахованої заробітної плати; 5) допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокурати України та стягнення середнього заробітку за один місяць.

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій збільшив позовні вимоги, заявивши ще одну позовну вимогу про стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 71183,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Протокольною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року замінено відповідача Генеральну прокуратуру України на належного Офіс Генерального прокурора.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 13 липня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі №260/1670/19 без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №260/1670/19 залишено без змін.

03 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення суду від 13.07.2020 року у справі №260/1670/19 за виключними обставинами.

Заява обґрунтована прийняттям рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)2023, яким визнано неконституційною норму права - пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019, який був застосований Закарпатським окружним адміністративним судом у рішенні від 13.07.2020 року. Заявник зауважував, що норма закону до моменту визнання її неконституційною була викладена наступним чином: «З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», і суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення послався на вказану норму як на одну із підстав відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на визнання пункту 6 розділу ІІ Закону №113 неконституційним, цей пункт втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. На думку заявника, Закарпатський окружний адміністративний суд при ухваленні рішення від 13.07.2020 року у порушення вимог статті 7 КАС України застосував очевидно неконституційний припис закону пункт 6 розділу ІІ Закону №113, хоча мав можливість, дотримуючись принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України, застосувати при вирішенні спору норми прямої дії та не застосовувати цей пункт Закону №113.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року відкрито провадження за виключними обставинами у справі №260/1670/19.

Відповідач правом подання відзиву на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами не скористався.

У судовому засіданні позивач, який брав участь у режимі відеоконференції, підтримав заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року за виключними обставинами, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Заявник визначає підставою для перегляду ухваленого у цій справі судового рішення наявність виключної обставини, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, а саме, встановлену Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Так, Рішенням Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Суд бере до уваги, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, яке просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, і яке залишене в силі постановою Верховного Суду від 05 травня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Отже, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусовому виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.02.2021 року у справі №808/1628/18, та підтримана надалі Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2023 року у справі №320/4700/20, від 29.03.2023 року у справі №320/7674/20.

Також колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 застосовується з 01.03.2023, та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до цієї дати. Наявність цього рішення не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом першої інстанції помилки при розв`язанні спору.

Колегія суддів зазначає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що відмовляючи у задоволенні позову у цій справі, суд першої інстанції, з яким погодився Верховний Суд, виходив з того, що неподання прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури про намір у зв`язку з цим пройти атестацію, є підставою для звільнення прокурора з посади відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ. Суд першої інстанції констатував, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», є неподання ним заяви про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію згідно вимог пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX. Відтак встановлена Конституційним Судом України неконституційність пункту 6 розділу II Закону №113-ІХ, який хоч і згадувався у рішенні суду, однак не був безпосередньою підставою звільнення позивача, не створює підстав для скасування рішення суду за результатами його перегляду за виключними обставинами.

Стосовно посилань позивача на неправильне застосування Закарпатським окружним адміністративним судом норм матеріального права, суд зауважує, що такі обставини не є підставою, з якою ч. 5 ст. 361 КАС України допускає перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

Отже, заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Така ж позиція вкладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №640/24983/19.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За приписами частини першої статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі №260/1670/19.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі №260/1670/19 - залишити в силі.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно зі ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05 червня 2023 року.

Головуюча суддя Суддя Я. М. Калинич М.М. Луцович С.І. Рейті