Справа № 440/1383/23
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/1383/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.12.2021):

зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області вчинити дії щодо проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3 300,00 грн.

зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду щодо проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3 300,00 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 440/5487/21визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року № Ф-19454-13, винесену щодо ОСОБА_1 . Зазначене рішення набрало законної сили 03 грудня 2021 року. 14.01.2022 позивач звернулася до відповідача зі заявою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та прохала вилучити з інтегрованої картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код класифікації доходів бюджету 71040000) суму недоїмки єдиного внеску станом на 30 квітня 2021 року в розмірі 2200 грн 00 коп, на підставі рішення суду у справі № 440/5487/21. Однак відповідачем надано письмову відповідь за №4021/6/16-31-13-05-07 від 15.02.2022 про те, що скасування вимоги не скасовує суму недоїмки по суті.

Крім того, згідно інтегрованих даних, станом на 30.04.2021 позивачу було нараховано ЄСВ за жовтень, листопад, грудень 2020 року в розмірі 3 300,00 грн. Згідно вище зазначених інтегрованих даних вбачається, що 14.01.2021 позивачем помилково було сплачено до бюджету платіж із призначенням "ЄСВ за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) за грудень 2020 року", що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 14.01.2021 на суму 1 100,00 грн.

У зв`язку із вищезазначеним ОСОБА_1 було сформовано вимогу від 17.05.2021 №Ф-19454-13 у розмірі 2200,00 грн.

Так, після задоволення позовних вимог позивача про скасування вимоги від 17.05.2021 №Ф-19454-13 у розмірі 2200,00 грн, що підтверджується рішенням від 02.08.2021 у справі №440/5487/21, ОСОБА_1 18.01.2022 звернулася до відповідача зі заявою про повернення коштів з рахунку 3556 в сумі 1100,00 грн, як таких що надміру та/або помилково сплачені.

Вище зазначена сума коштів була повернута позивачу 26.01.2022. А відтак, з 26.01.2022 сума нарахованої недоїмки (заборгованості), що відображається у особовій картці позивача, щодо стану зобов`язань перед бюджетом станом на 31.12.2022, знову становить 3 300,00 грн.

24.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 39-43/, у якому представник ГУ ДПС у Полтавської області просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 06.10.2020 платника взято на облік в ГУ ДПС у Полтавській області (Гадяцька ДПІ) як особу, яка проводить незалежну професійну діяльність. ОСОБА_1 29.01.2021 самостійно подано звіт про суму нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 2020 рік. Загальна сума єдиного соціального внеску нарахована до сплати за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, згідно Звіту становить 3300,00 грн. Позивачем сплачено єдиний внесок за період з 06.10.2020 по 14.06.2021 - 1100,00 грн. Згідно даних ІКП ОСОБА_1 по єдиному внеску рахується заборгованість в розмірі 3300,00 грн.

Крім того, представник відповідача зазначала, що заявлена позивачем вартість правничої допомоги по цій справі не є співмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

26.05.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій зазначено, що оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача звіту не свідчить про добровільну участь у системі страхування.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 06 жовтня 2020 року №14 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що їй видано відповідне свідоцтво Серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2020 року.

26.10.2020 ОСОБА_2 взята на облік як платник єдиного внеску в Головному управлінні ДПС у Полтавській області, що підтверджується повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску форми №2-ЄСВ від 26.10.2020.

Відповідно до довідки Комунального підприємства "Гадяч-житло" Гадяцької міської ради Полтавської області від 20 травня 2021 року вих. №09-05/348 ОСОБА_1 дійсно працювала в Комунальному підприємстві "Гадяч-житло" на посаді юрисконсульта з 23 січня 2015 року по 09 березня 2021 року.

За кожен місяць 2017, 2018, 2019, 2020 років та за січень, лютий, березень 2021 року за позивача ОСОБА_1 сплачено страхові внески у повному обсязі Комунальним підприємством "Гадяч-житло" (ідентифікаційний код 34401486), що підтверджено відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

14.01.2021 позивачем сплачено до бюджету платіж із призначенням "ЄСВ за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) за грудень 2020 року на суму 1 100,00 грн, що не заперечується відповідачем.

17.05.2021 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19454-13, якою ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 30 квітня 2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 2200 грн. та зобов`язано позивача сплатити недоїмку в сумі 2200 грн.

Позивач не погодилася з вимогою ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року № Ф-19454-13 та оскаржила її до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 у справі №440/5487/21 позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року №Ф-19454-13.

26.01.2022 сума сплачених позивачем коштів 1100,00 грн повернута ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно даних ІКП ОСОБА_1 по єдиному внеску рахується заборгованість в розмірі 3300,00 грн.

14.01.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та прохала вилучити з інтегрованої картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (код класифікації доходів бюджету 71040000) суму недоїмки єдиного внеску, станом на 30 квітня 2021 року, в розмірі 2200 грн 00 коп., на підставі рішення суду у справі № 440/5487/21.

Відповідачем надано письмову відповідь за №4021/6/16-31-13-05-07 від 15.02.2022 про те, що скасування вимоги не скасовує суму недоїмки по суті.

Позивач не погодилася з відмовою позивача вилучити з інтегрованої картки платника суму недоїмки, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю "працівник". Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Висновки щодо правозастосування

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд наголошує, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги вказану норму, суд вказує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 у справі №440/5487/21 визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2021 року №Ф-19454-13.

Відповідач, заперечуючи проти вказаного позову у справі №440/5487/21, вказував, що ОСОБА_1 29.01.2021 самостійно подано звіт про суму нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 2020 рік. Загальна сума єдиного соціального внеску нарахована до сплати за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, згідно Звіту становить 3300,00 грн. Позивачем сплачено єдиний внесок за період з 06.10.2020 по 14.06.2021 - 1100,00 грн. Станом на 30.04.2021 в ІКП ОСОБА_1 по єдиному внеску рахується заборгованість в розмірі 2200,00 грн

При прийнятті рішення у справі №440/5487/21 суд вказував, що за кожен місяць 2020 року за ОСОБА_1 сплачено страхові внески у повному обсязі роботодавцем Комунальним підприємством "Гадяч-житло", що підтверджено відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 у 2020 році доходів у вигляді винагороди за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами або доказів отримання доходу від незалежної професійної діяльності. За таких обставин наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, не є доказом отримання ОСОБА_1 від такої діяльності доходу у 2020 році, у тому числі, у ІV кварталі 2020 року.

У звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внески за 2020 рік, поданому позивачем контролюючому органу 29.01.2021, вказано, що сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації/самостійно визначена сума доходу/частка розподіленого доходу становить 0,00 грн., тобто дохід за 2020 року, на який нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у позивача відсутній.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, Верховний Суд визначив, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, як і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську та вважається самозайнятою особою, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу - лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Суд, враховуючи правові висновки Верховного Суду та встановлені під час розгляду адміністративної судової справи обставини, вважає, що нарахування відповідачем недоїмки по сплаті єдиного внеску, зазначеної у скасованій вимозі - є протиправним, оскільки позивач у період, за який йому нараховано таку недоїмку, перебував у трудових відносинах та отримував дохід, на підставі якого за нього роботодавцями сплачувався єдиний внесок.

Окремо суд акцентує увагу, що пп. 19-1.1.10 п. 19-1.1 ст. 19 ПК України встановлено, що контролюючі органи виконують такі функції: крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій ст. 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 №5.

Згідно із пп. 1. п. 1 (Порядок ведення інтегрованої картки платника) з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в інтегрованій картці платника окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Згідно із пп.4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті п. 2 глави 4 (Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП) розділу V. (Перенесення до ІКП, визначених за результатами контрольно-перевірочної роботи, сум грошових зобов`язань, податкових та інших платежів, єдиного внеску. Методи контролю відповідності показників результатів контрольно-перевірочної роботи даним ІКП) статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку" / "Вручено, судовий розгляд").

Сукупний аналіз зазначених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18), 30.11.2021 (справа №300/3157/20) у подібних правовідносинах.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що у випадку скасування податкової вимоги відповідач, податковий орган, був зобов`язаний відобразити відповідну інформацію в обліковій картці платника.

Крім того, суд враховує, що наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені обставини, беручи до уваги безпідставне включення до інтегрованої картки платника інформації про наявність боргу зі сплати соціального внеску в сумі 3300 грн згідно з вимогою, що скасована в судовому порядку, суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та мотивованим.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 інформацію про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3300,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю; зобов`язати відповідача привести у відповідність інтегровану картку ОСОБА_1 та внести до неї зміни, а саме: виключити інформацію про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3 300,00 грн.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення упродовж одного місяця з дня отримання рішення суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

Таким чином, у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження надання відповідних послуг позивачу адвокатом Александровою Д.С. до суду надано копії наступних документів: договору №48 про надання правової допомоги від 08.02.2023, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №28 від 08.02.2023 за умовами якої вартість послуг складає 3500,00 грн. (аналіз судової практики з питання подання позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - 1,5 год. - 1500,00 грн., підготовка позовної заяви про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - 2 год. - 2000,00 грн), акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 10.02.2023 до договору про надання правової допомоги №48 від 08.02.2023 на суму 3500,00 грн, квитанції №48 від 10.02.2023 на загальну суму 3500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява та обставини справи дублють зміст позову та рішення суду у справі №440/5487/21, авторська новизна у тексті позовної заяви відсутня. Крім того, суд враховує наявність сталої судової практики по даній категорії спорів.

Таким чином, заявлена позивачем вартість правничої допомоги по цій справі у розмірі 3500 грн. не є співмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Зважаючи на співмірність розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи (справа незначної складності) та виконаними адвокатом роботами, часом, необхідним та витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області щодо відмови виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 інформацію про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3300,00 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 інформацію про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 3300,00 грн.

У задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім копійок) та частину витрат на правову допомогу у сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков