Справа № 640/30725/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Федотова І.В.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ» (далі - позивач, ПАТ «Коростенський завод МДФ») звернулось у суд з позовом до Київської митниці Держмитслужби (також далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2020 №0000144/7.8-19-04 та №0000145/7.8-19-04.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним було проведено митне оформлення товару із застосуванням преференцій (код 410), як товару з країн Європейського Союзу. У поданих до декларації рахунках-фактурах внесено запис про те, що експортер товарів, до яких відноситься ці комерційні документи, заявляє, що ці товари, якщо не зазначено інше, є товарами преференційного походження з ЄС. Вказує, що посадовими особами відповідача проведено митне оформлення вказаного товару без жодних зауважень. Водночас у подальшому здійснено документальну невиїздну перевірку, за наслідками якої встановлено заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість. Такі висновки митного органу вважає безпідставними та непідтвердженими документально.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що місцевим судом неповно встановлено обставини справи, зокрема, залишено поза увагою, що відповідачем не надано доказів того, що спірний товар не є таким, що має походження з країн ЄС.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що в період з 12.10.2020 по 19.10.2020 Київською митницею Державної митної служби проведено документальну невиїзну перевірку щодо дотримання ПАТ «Коростенський завод МДФ» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за 16 митними деклараціями (від 21.11.2017 №UA 101020/2017/016428, №UA 101020/2017/016433, №UA 101020/2017/016436, №UA 101020/2018/016442, від 22.11.2017 №UA 101020/2017/016502, №UA 101020/2017/016503, №UA 101020/2017/016505, від 23.11.2017 №UA 101020/2017/016566, №UA 101020/2017/016569, №UA 101020/2017/016572, від 24.11.2017 №UA 101020/2017/016646, від 27.11.2017 №UA 101020/2017/016761, №UA 101020/2017/016762, від 30.11.2017 №UA 101020/2017/016961, №UA 101020/2017/016964, №UA 101020/), за результатами якої складено акт №93/20/7.8.-19-04/37079170 від 20.10.2020.

Згідно з висновками, наведеними в акті, позивачем порушено вимоги:

- частини 1 статті 257 Митного кодексу України, статті 26 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони від 27.06.2014, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму - 547767,48 грн;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 109553,50 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.11.2020:

№0000144/7.8-19-04, яким визначено зобов`язання по ввізному миту на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за основним платежем в сумі 547767,48 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 136941,87 грн;

№0000145/7.8-19-04, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів за основним платежем 109553,50 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 27388,38 грн.

Не погоджуючись із указаними рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що товар, ввезений позивачем на митну територію України не має підтвердження достовірності заявленого походження, а тому були відсутні підстави застосування щодо нього тарифних преференцій.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень стало дослідження відповідачем під час контрольного заходу правильності визначення обов`язкових до плати платежів за результатами ввезення на митну територію України товару - складові КО «Лінія для виробництва дверного полотна, бувша у вжитку, у розібраному стані...», країна виробництва: Німеччина, код згідно із УКТ ЗЕД - 8465 94 00 00 (всього 16 МД).

Митне оформлення КО здійснювалось із наданням преференційного режиму по сплаті ввізного мита, як передбачено абзацом 1 частини 1 статті 29, додатком 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони для товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (код пільги 410), на підставі сертифікатів з перевезення товару EUR.1, перелік яких наведено у додатку №1 до цього акта, який є його невід`ємною частиною.

Підставою прийняття оскаржуваних індивідуальних актів стали висновки відповідача про те, що позивачем фактично не підтверджено походження товарів, а відтак безпідставно використано передбачені митним законодавством преференції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 351 Митного кодексу України (далі - МК України) предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянинові рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

У силу пункту 3 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Пунктом 1 частини 2 статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Згідно з пунктом 3 статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 69 МК України визначено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами УКТ ЗЕД, що є товарною номенклатурою Митного тарифу України згідно із Законом України №584-VII, а саме, з урахуванням Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД (надалі по тексту також - ОПІ) відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій та тих характеристик товару, які є визначальними для класифікації. З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено пояснення до УКТ ЗЕД, які побудовані на основі Пояснень до Гармонізованої системи опису та кодування товарів 2012 року і Пояснень до Комбінованої номенклатури Європейського Союзу та затверджені наказом Державної фіскальної служби України №401 від 09.06.2015 р.

Відповідно до статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення та податкова інформація.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Коростенський завод МДФ» за 16 митними деклараціями від 21.11.2017 №UA 101020/2017/016428, №UA 101020/2017/016433, №UA 101020/2017/016436, №UA 101020/2018/016442, від 22.11.2017 №UA 101020/2017/016502, №UA 101020/2017/016503, №UA 101020/2017/016505, від 23.11.2017 №UA 101020/2017/016566, №UA 101020/2017/016569, №UA 101020/2017/016572, від 24.11.2017 №UA 101020/2017/016646, від 27.11.2017 №UA 101020/2017/016761, №UA 101020/2017/016762, від 30.11.2017 №UA 101020/2017/016961, №UA 101020/2017/016964, №UA 101020/ ввезено товари «Складові комплексного об`єкту - Лінія для виробництва дверного полотна, бувша у вжитку, у розібраному стані..» від торговельної марки «ScanSolutions», виробник «ScanSolutions» (Німеччина) за кодом 8465 94 00 00 із УКТ ЗЕД, що підпадає під дію розділу ХVІ «Механічне обладнання; машини та механізми, електрообладнення та їх частини; пристрої для записування або відтворення зображення і звуку по телебаченню та частини і приладдя до них».

За вказаними митними деклараціями товари декларувалися із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості.

З 01.01.2016 застосуванню підлягає Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014 (також далі - Угода про асоціацію), розділом IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Відповідно до статті 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вказано, що якщо на запит імпортера і на умовах, указаних митними органами країни імпорту, розібрані чи незібрані товари в розумінні Загального правила 2(a) Гармонізованої системи, що підпадають під дію Розділів XVI і XVII або позицій 7308 і 9406 Гармонізованої системи, імпортуються частинами, після ввезення першої частини імпортер повинен подати митним органам країни імпорту єдине підтвердження походження цих товарів.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно із статтею 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

З огляду на викладене, міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

Судом установлено, що Житомирська митниця ДФС направила до ДФС України листа від 23.05.2019 №1377/8/06-70-19 про розгляд питання щодо звернення до уповноваженого органу Німеччини стосовно проведення перевірки 16 сертифікатів з перевезення товару EUR.1, за яким ввезено товар «КО - Лінія для виробництва дверного полотна, бувша у вжитку, у розібраному стані..»

За результатами перевірки уповноваженим органом Німеччини у листі від 13.05.2020 №4215 B -30/2019-B 1204 зазначено «Перевірка показала, що продукти, зазначені у доданих преференційних документах, не є товарами з походженням у розумінні Протоколу 1 Угоди про асоціацію між ЄС та Україною. Шістнадцять доданих сертифікатів з перевезення EUR.1 анульовані».

Крім того на вказаних сертифікатах з перевезення товару EUR.1 митним органом країни експорту здійснено записи, що виконана перевірка довела, що сертифікати не відповідають вимогам щодо достовірності й правильності.

Отже, за результатами перевірки уповноваженим органом Німеччини не підтверджено преференційне погодження КО «Складова комплексного об`єкту - Лінія для виробництва дверного полотна, бувша у вжитку, у розібраному стані..».

Твердження позивача про те, що відповідачем не надано доказів того, що спірний товар не є таким, що має походження з країн ЄС, не знайшли свого підтвердження.

Відтак, з огляду на встановлене вище у відповідача були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих позивачем митних декларацій, у зв`язку з чим останнім й були надіслані вищевказані запити до Державної митної служби України для скерування їх до митного органу Договірної сторони експортера.

Аналіз наведеного також доводить, що «наявність обґрунтованих сумнівів» не є визначальною умовою чи єдиною підставою щодо початку проведення такої перевірки та направлення запитів, оскільки перевірка може бути проведена взагалі в довільному порядку, без наявності будь-яких сумнівів. Тобто, навіть як би у митного органу і не було б таких сумнівів, він має право на направлення запитів щодо такої перевірки.

Представник позивача обґрунтовуючи свою позицію, також наголошує на тому, що при проходженні митних формальностей, митного оформлення товару жодних претензій, сумнівів щодо законності звільнення від сплати ввізного мита, якості та змісту поданих документів у митного органу не виникало.

При цьому відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 №227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання.

Тому разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення.

Так, відповідно до пункту 4.14 Розділу 4 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

При цьому відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару, є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

Ураховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України, колегія суддів зазначає, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 01.03.2021 у справі №240/7093/19 та від 11.04.2022 у справі №260/2805/20.

Ураховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що товар, ввезений позивачем на митну територію України не має підтвердження достовірності заявленого походження, а тому були відсутні підстави застосування щодо нього тарифних преференцій.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію місцевого суду та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

І.В. Федотов