Справа № 160/9228/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 червня 2023 року Справа № 160/9228/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у визначенні ОСОБА_1 пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.), обмеженні розміру індексації та відмові здійснювати обчислення, нарахування, виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію (5377,90 грн.), нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати починаючи з 01.05.2020;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії (обчислення, нарахування, виплату з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію в розмірі 5377,90 грн. з урахуванням індексацій цієї суми відповідно до постанови КМУ від 01.04.2020 № 251 в розмірі 1,11 з 01.05.2020; згідно постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 у розмірі 1,11 з 01.03.2021; відповідно постанови КМУ від 16.02.2022 № 118 у розмірі 1,14 з 01.03.2022; згідно постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 у розмірі 1,197 з 01.03.2023 (без обмежень розміру).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду: - уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України та з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог, а також його копії для направлення іншим учасникам справи, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду; - документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі та порядку, встановлених чинним законодавством України.

За даними КП «ДСС» копію вищевказаної ухвали 22.05.2023 о 18:06 надіслано одержувачу ОСОБА_1 .

За приписами частини 1 статті 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції (ч.4 ст. 18 КАС України).

Відповідно до частин 5-7 статті 18 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Крім того, частиною 1 статті 241 КАС України визначено, що судовими рішеннями є, зокрема, ухвали.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

На підставі вищенаведених норм та обставин, оскільки позивач зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та судове рішення надіслано на його офіційну електронну адресу пізніше 17 години, суд вважає, що ухвала про залишення позовної заяви без руху вважається врученою позивачеві 23.05.2023 в електронній формі шляхом її направлення на офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Тобто, строк для усунення недоліків до 02.06.2023.

24.05.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач просить суд:

1. Поновити строк звернення до суду, який пропущено з поважних причин;

2. Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові ОСОБА_1 в перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої обчислено пенсію, нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати;

3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії (обчислення, нарахування, виплату з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, з якої обчислено пенсію в розмірі 5377,90 грн. з урахуванням індексацій цієї суми відповідно до постанови КМУ від 01.04.2020 № 251 в розмірі 1,11 з 01.05.2020; згідно постанови КМУ від 22.02.2021 № 127 у розмірі 1,11 з 01.03.2021; відповідно постанови КМУ від 16.02.2022 №118 у розмірі 1,14 з 01.03.2022; згідно постанови КМУ від 24.02.2023 № 168 у розмірі 1,197 з 01.03.2023 (без обмежень розміру).

В означеній заяві надано пояснення по суті заявлених позивачем позовних вимог, зокрема, наголошено, що позивач, не погоджуючись із діями Відповідача, вважає, що розмір його пенсії підлягає індексації та перерахунку, виходячи з показника середньої зарплати, з якого Позивачу було призначено пенсію в 2018 році (в розмірі 5377,90 грн).

Крім того, в заяві позивачем вказано, що на виконання зазначеної ухвали позивач повідомляє, що підставою поєднання заявлених позовних вимог є те, що Відповідачем надано одну єдину відповідь з питань, порушених у зверненнях Позивача (відповідь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.03.2023 № 13011-8360/К-01/8-0400/23). Таким чином, оскаржується одне нероздільне рішення Відповідача, прийняте за результатами розгляду трьох звернень Позивача. Поряд із цим, зазначено, що позивачем додано усі наявні докази, які він вважає необхідними і достатніми для вирішення справи, а у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, щодо строків звернення до суду, з посиланням на правові висновки Верховного Суду 2016-2020 років, позивач зазначає, що висновок судів щодо застосування шестимісячного строку до спорів, пов`язаних з пенсійними виплатами Верховний Суд вважає помилковим та таким, що не відповідає завданню адміністративного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, на думку позивача, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Водночас, позивач акцентує увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком (ВС/КАС № 806/1952/18 від 19.03.2018). Таким чином, шестимісячний строк не може застосовуватися за звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія. Шестимісячний строк звернення до суду не підлягає застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з недоплаченою сумою пенсії. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 по справі №815/460/18.

До заяви також було надано електронну квитанцію про сплату судового збору від 23.05.2023 №57436 на суму 644,20 грн.

24.05.2023 від позивача через систему «Електронний суд» також надійшла заява по поновлення процесуального строку, в якій позивач просив: поновити ОСОБА_1 строк звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, який пропущено з поважних причин. В обґрунтування заяви посилався на неможливість обмеження шестимісячним строком строку звернення до суду з позовом стосовно пенсійних виплат та те, що розрахунок пенсії потребує застосування формул, визначених Законом № 1058-IV, що, в свою чергу, потребує обізнаність у розмірах складових, що застосовуються для визначення пенсії, які доведено до відома Позивача лише після надання Відповідачем відповіді від 31.03.2023 № 13011-8360/К-01/8-0400/23 саме 31.03.2023 є моментом коли Позивач дізнався та мав дізнатися (з`явилась можливість перевірити правильність обчислень) про порушення своїх прав (у розумінні ч. 2 ст. 122 КАС України).

24.05.2023 від позивача через систему «Електронний суд» також надійшло клопотання про об`єднання позовних вимог, у якому позивач об`єднати позовні вимоги ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що оскільки 03.06.2023-04.06.2023 будуть вихідними днями, а у період з 05.06.2023 по 04.07.2023 головуючий суддя Юхно І.В. перебуватиме у щорічній відпустці, та враховуючи використання позивачем права на подання процесуальних документів на виконання ухвали суду від 08.05.2023, з метою забезпечення права позивача на своєчасний розгляд його справи протягом розумного строку, суд вважає за необхідне вирішити питання про усунення позивачем недоліків позовної заяви 02.06.2023.

Вирішуючи питання про усунення позивачем недоліків позовної заяви, суд виходить із наступного.

Суд зазначає, що форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

При цьому, зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі № 640/7310/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд наголошує, що залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 08.05.2023 судом було запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду, зокрема, уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України та з поясненнями щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог, а також його копії для направлення іншим учасникам справи, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги

Водночас, суд зазначає, що уточненого адміністративного позову до суду станом на 02.06.2023 від позивача не надходило.

При цьому, в поданій заяві про усунення недоліків позивачем позовні вимоги викладено в іншій редакції. Тобто, за своєю суттю означена заява фактично є заявою про зміну предмету позову.

Вирішуючи питання про прийняття вказаної заяви до розгляду, суд виходить із наступного.

Згідно з приписами частин 1-2 статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. 2. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною 3 статті 44 КАС України обумовлено, що учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За правилами статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

При цьому, статтею 167 КАС України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, відповідно частини 1 статті якої будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що після відкриття провадження у справі за предметом позову, визначеним прохальною частиною позовної заяви, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву. При цьому, норми КАС України дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Наведена позиція кореспондується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 30.08.2021 у справі № 520/11672/19, та підлягає обов`язковому застосуванню судом до спірних правовідносин в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 у справі № 807/1525/16 викладено застосовано такий правовий підхід, відповідно до якого з системного аналізу адміністративного процесуального законодавства висновується, що підставою позову є обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Необхідність у зміні підстав позову настає тоді, коли в процесі розгляду справи встановлюється невідповідність між обставинами чи нормами права, якими обґрунтовано позов, і обставинами чи нормами, за якими вимога може бути задоволена.

Тобто, з вищенаведених норм та правових висновків Верховного Суду слідує, що нормами КАС України не передбачено право позивача подавати заяви про зміну предмету або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог шляхом подання відповідної письмової заяви до моменту відкриття судом провадження в адміністративній справі.

Частиною 2 статті 167 КАС України встановлено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Оскільки на момент звернення позивача до суду із заявою про усунення недоліків, у якій позовні вимоги викладено в іншій редакції, ніж в первісно поданому позові, провадження у справі не відкрито, а нормами КАС України не передбачено право на подання такої заяви до відкриття судом провадження у справі, суд приходить до висновку, що заява про усунення недоліків є очевидно безпідставною та необґрунтованою.

З огляду на вищевикладене, у суду наявні підстави для повернення вказаної заяви про усунення недоліків, у якій позовні вимоги викладено в іншій редакції, заявнику без розгляду.

Водночас, щодо редакції заявлених позивачем у вищенаведеній заяві позовних вимог, суд звертає увагу позивача, що всупереч норм КАС України вимога про «визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові ОСОБА_1 в перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої обчислено пенсію, нарахування індексації на вказаний розмір середньої заробітної плати» не містить ані дати вчинення відповідачем таких дій, ані дати з якої, на думку позивача, пенсійний орган мав здійснити перерахунок його пенсії, що унеможливлює встановлення судом предмету спору та взаємопов`язаності заявлених вимог між собою.

Отже, суд доходить висновку, що на виконання ухвали суду позивачем не було надано до суду уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами у відповідності до вимог КАС України, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі.

Поряд із цим, щодо клопотання позивача про поновлення строку на подання до суду позовної заяви, суд звертає увагу на таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії; процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Правові висновки щодо порядку застосування статті 118 КАС України викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20 та від 1 червня 2022 року у справі № 460/100/21.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду висловлений Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі №2540/2618/18, від 5 травня 2020 року у справі №826/6830/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 640/12324/19, від 11 серпня 2021 року у справі №320/8317/20, від 16 вересня 2021 року у справах №120/3403/20-а, №560/5412/20 та №240/10995/20, від 9 лютого 2022 року у справі № 460/8776/20 та від 18 січня 2023 року у справі № 160/6211/21.

Суд зазначає, що строки в адміністративному судочинстві носять імперативний характер, але деякі з них не є абсолютними (строк звернення до адміністративного суду, строк на апеляційне чи касаційне оскарження тощо), оскільки у встановлених випадках можуть поновлюватися або продовжуватися судом за заявою учасника справи або за власною ініціативою.

Пропуск встановленого строку в адміністративному судочинстві, якщо від його спливу залежить реалізація закріпленого за особою суб`єктивного процесуального права, є підставою для настання відповідних процесуальних наслідків, зокрема у вигляді фактичної втрати можливості здійснення такого процесуального права (за винятком регламентованих процесуальним законодавством випадків, коли такий строк може бути поновлений чи продовжений адміністративним судом, якщо він пропущений з поважних причин).

Отже, юридична природа строків (термінів) в адміністративному судочинстві полягає у тому, що вони є фундаментальною правовою категорією, оскільки визначають певні моменти, періоди, з настанням та закінченням яких пов`язані конкретні юридичні наслідки; мають вагоме практичне значення, що полягає у забезпеченні реалізації принципів правової визначеності та рівності учасників, їх дисциплінованості; виступають гарантією своєчасного судового захисту прав та інтересів осіб у публічно-правових спорах.

З огляду на вищезазначене, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналогічний правовий висновок, зокрема, міститься у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 160/6211/21 та від 14.03.2023 у справі № 160/26351/21.

Суд також вважає за необхідне у цій справі звернутися до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у пункті 48 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення ЄСПЛ у справі «Pеrez de Rada Cavanilles v. Spain» (заява №28090/95) зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду з позовом також неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18, постанова від 08.02.2023 у справі №360/566/22), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Як вже було зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивач звернувся до суду з позовом 02.05.2023 та заявив позовні вимоги щодо перерахунку його пенсії з 01.05.2020.

При цьому, зміст наданих до позову звернень позивача від 02.03.2023 та листа пенсійного органу від 31.03.2023 №13011-8360/К-01/8-0400/23 у своїй сукупності свідчить про те, що пенсія по інвалідності позивачу була призначена пенсійним фондом з 18.11.2018 та неодноразово перераховувалась, в тому числі за його зверненнями.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки позивач мав дізнатися про порушення своїх прав після отримання першої пенсії за травень 2020 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.

Отже, з адміністративним позовом про перерахунок та виплату пенсії з 01.05.2020 ОСОБА_1 звернувся лише 02.05.2023 (через 3 роки після отримання пенсії у травні 2020 року), тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України.

При цьому, посилання на те, що позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання листа-відповіді пенсійного органу суд також вважає безпідставними, оскільки звернення позивача із заявами/скаргами від 02.03.2023 (через 2 роки та 10 місяців після отримання пенсії за травень 2020 року), не може вважатися звернення без зайвих зволікань та у розумний строк.

Стосовно посилань позивача про неможливість обмеження шестимісячним строком строк звернення до суду з позовами стосовно пенсійних виплат, суд звертає увагу на таке.

Згідно зі статтею 87 Закону № 1788-ХІІ нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а наголосила, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 (провадження №14-435цс18), незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки предметом спору є правомірність нарахування та виплати позивачу пенсії, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду стосовно застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних із правом особи на соціальний захист, викладеної у постановах від 25.05.2016 у справі №164/1904/14-ц, від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, від 30.10.2018 у справі №493/1867/17, від 22.01.2019 у справі №201/9987/17 (2-а/201/304/2017), від 29.11.2019 у справі №642/7479/16-а, від 30.01.2020 у справі №554/5119/16-а, від 23.07.2020 у справі №761/28365/16-а, на які посилається позивач, оскільки Верховний Суд пізніше відступив від означених правових позицій та сформував усталену судову практику щодо обмеження шестимісячним строком подання позовів з питань пенсійного забезпечення.

Стосовно ж посилань заявника на введення воєнного стану, як на поважну причину пропуску позивачем строку звернення до суду, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та триває станом на день розгляду судом питання про відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.

Проте, до суду жодних доводів із наданням відповідних доказів щодо того, як саме введення воєнного стану в України обумовило пропуск строку на звернення до суду з означеним позовом, заявником наведено не було, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання наведених причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом.

Суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин та правових позицій Верховного Суду суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з підстав наведених останнім у заяві про поновлення процесуального строку.

Отже, у встановлений судом строк, а саме: до 02.06.2023 включно, позивач не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Суд зазначає, що станом на 02.06.2023 позивач не виконав в повному обсязі вимоги ухвали суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 47, 167, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків, у якій позовні вимоги викладено в іншій редакції, в адміністративній справі №160/9228/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу.

Роз`яснити, що за приписами частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно