Справа № 520/1853/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р. Справа № 520/1853/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2022, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., по справі № 520/1853/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо складання Комісією з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Протоколу №1 від 12.01.2022 року яка полягає у непризначенні, а саме відмові уповноваженому представнику сім`ї ОСОБА_1 , щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг за заявою від 12.11.2021 року за призначенням щомісячної адресної допомоги;

- скасувати рішення (протокол №1 від 12.01.2022 року) Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореною Адміністрацією Шевченківського району Харківської міської ради, про відмову у призначенні уповноваженому представнику сім`ї - ОСОБА_1 адресної допомоги по заяві від 12.11.2021 року;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради призначити та виплатити уповноваженому представнику сім`ї ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 12 листопада 2021 року починаючи з 12 листопада 2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 позов залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що укладення іпотечного договору та державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою не припиняє права власності іпотекодавця на нерухоме майно, в даному випадку, чоловіка позивачки на квартиру, та не скасовує дію договору купівлі - продажу, на підставі якого була придбана зазначена квартира, а тому Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі відповідач) відмовляючи позивачці у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг на підставі абз. 2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, оскільки члену чоловіку позивача на праві приватної власності належить житлове, розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Позивачка, не погодившись з рішенням суду подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції від 16.06.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки визначальною умовою реєстрації права власності на квартиру була фактична заборона іпотекодержателя розпоряджатись предметом іпотеки іпотекодавцем, то право власності на квартиру чоловіка позивачки буде набуто лише після виконання всіх умов іпотечного договору, а до цього моменту зазначена квартира знаходиться лише в користуванні сім`ї позивачки. У зв`язку з цим, у відповідача не було правових підстав для відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг на підставі абз. 2 п. 6 Порядку № 505, оскільки право власності на дане майно на даний час не виникло.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що позивачка помилково вважає, що оскільки квартира придбана за кошти банку (іпотечне кредитування), то зазначена квартира не є власністю сім`ї позивачки. Іпотечний договір є видом забезпечення виконання зобов`язань. Включення квартири до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не припиняє права власності та не скасовує дію договору купівлі-продажу квартири, на підставі якого було набуто право власності на дане нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 23.09.2021 року №6326-, виданої УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР (а.с. 10).

Згідно Свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 07 серпня 2004, чоловіком позивачки є ОСОБА_2 . (а.с. 11)

Позивачка має двох дітей, ОСОБА_3 2018 р.н., та ОСОБА_4 2005 р.н., що підтверджено копіями Свідоцтв про народження Серії НОМЕР_2 від 24 січня 2018, Серії НОМЕР_3 від 01 грудня 2005 року. (а.с. 12, 14)

Діти позивачки також є внутрішньо переміщеними особами згідно довідок від 23.09.2021 року №6326-, від 23.09.2021 року №6326-, виданих УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР. (а.с. 13,15)

12.11.2021 року позивачка звернулася до УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР із заявою про призначення їй та її неповнолітнім дітям, ОСОБА_3 2018 р.н. та ОСОБА_4 2005 р.н., щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, відповідно до постанови КМУ від 01.10.20124 року №505 зі змінами. Разом із заявою позивачкою надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про реєстрацію іпотечного договору за ОСОБА_1 (чоловік позивачки) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 20-22)

Повідомленням відповідача від 12.01.2022 року №69/04 фактично відмовлено уповноваженому представнику ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, на підставі того, що чоловік позивача має у власності житлове приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території. (а.с. 23)

Не погоджуючись із відмовою у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706 передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п. 5 Порядку №505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: прізвище, ім`я та по батькові; число, місяць, рік народження; серія, номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий, або документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус; реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної фіскальної служби і мають відмітку в паспорті); зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування); наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення / частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; інформація про наявність житла, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції; наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює.

При цьому, пунктом 6 Порядку №505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Як свідчать матеріали справи, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 (чоловіку позивачки). (а.с 20-22)

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно на підставі пункту 6 Порядку №505 відмовлено у наданні щомісячної адресної допомоги позивачці.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що право власності на зазначену квартиру не набуте, до моменту виконання іпотечного договору, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

29.06.2021 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , який є чоловіком позивачки, (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № K2V0GK00000811/1 (далі іпотечний договір). (а.с. 16-19)

Згідно зі статтею 572 ЦК України за заставою кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898) передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом № 898.

Відповідно до статті 3 Закону № 898 іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (перше речення частини першої); іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята).

Статтею 5 Закону № 898 встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно зі статтею 9 Закону № 898 іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено Законом № 898 (перше речення частини першої); іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки (абзац четвертий частини третьої).

Відповідно до статті 33 Закону № 898 у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (перше речення частини першої); звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта).

Таким чином, із наведених законодавчих положень вбачається, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктами 1.1, 1.2.1 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором предмет іпотеки. Предметом іпотеки є нерухоме майно житлового призначення, а саме: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Пунктами 1.6 іпотечного договору передбачено, що на строк дії цього договору предмет іпотеки, тобто вищезазначена квартира, залишається у володінні, користуванні та розпорядженні іпотекодавця.

Приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності зводиться до того, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 (чоловіку позивачки) належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, твердження позивачки, що право власності на зазначену квартиру виникне лише після виконання іпотечного договору, а до цього моменту, на сьогоднішній день, вона знаходиться в користуванні її сім`ї, є хибними, зважаючи на вищезазначене нормативно-правове регулювання.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав у відповідача для відмови позивачці у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг на підставі абзацу 2 пункту 6 Порядку №505, оскільки члену сім і позивача (чоловік ОСОБА_1 ) на праві приватної власності належить житлове приміщення (квартира АДРЕСА_2 ), розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 по справі № 520/1853/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова