Справа № 580/325/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року справа № 580/325/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №313 від 22.11.2022;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді командир 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення починаючи з 01.11.2022 по день поновлення на посаді та поновити продовольче, речове та інші види забезпечення.

В обґрунтування позову зазначено, що спірний наказ, яким встановлено самовільне залишення позивачем розташування підрозділу під час здійснення бойового завдання, винесено передчасно, без з`ясування усіх обставин події. Наказ не містить інформації про наявність кримінального або адміністративного провадження, а також проведення службового розслідування за вказаним фактом.

Ухвалою суду від 30.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правилами спрощеного позовного провадження.

22.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №313 від 22.11.2022 позивач вважається таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу під час виконання бойових завдань. Актом службового розслідування від 12.12.2022 №5440 встановлено, що 22.11.2022 від командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу. За висновком вказаного акту питання притягнення позивача до відповідальності вирішено відкласти до його часу повернення до військової частини НОМЕР_1 . З огляду на викладене, будь-яких порушень з боку військової частини НОМЕР_1 , а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 25.05.2023 суд здійснив перехід із спрощеного провадження до загального, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив підготовче засідання.

30.05.2023 суд ухвалою закрив підготовче провадження у справі №580/325/23 та призначив до розгляду справу по суті у порядку письмового провадження.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.08.2022 №1019 ОСОБА_1 призначено командиром механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2022 №204 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. З 07.08.2022 прийняв справи і посаду, приступив до виконання службових обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від командира 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_2 до командира військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь №8499 про факт самовільного залишення розташування підрозділу старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Відповідно до підп.2.27 п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313 вважати такими, що вибули з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, вважати таким, що 22.11.2022 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено ОСОБА_1 з котлового, грошового та речового забезпечення військової частини з 22.11.2022. Підстава: доповідь по факту самовільного залишення частини від 22.11.2022 №8499.

За фактом самовільного залишення позивачем місця служби, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2022 №13600 призначено службове розслідування, за наслідками якої складений акт від 12.12.2022 №5440, яким встановлено, що 22.11.2022 під час перевірки особового складу поблизу м. Бахмут о 06 год. 30 хв. було виявлено відсутність командира 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону ОСОБА_1 . Місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Майно та зброя в наявності.

Вказані обставини підтверджені поясненнями санітара інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 та санітарного інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .

На момент завершення службового розслідування військовослужбовець не повернувся до військової частини. Таким чином, ОСОБА_1 з 22.11.2022 до часу розслідування перебуває поза межами військової частини понад 10 діб, що є ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

За результатами службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 12.12.2022 №15512 відповідно до якого: питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 ; начальнику фінансово-економічної служби доручено не виплачувати позивачу грошове забезпечення з 22.11.2022, а також винагороди та премії за відповідні місяці залишення військової частини; начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 доручено направити матеріали службового розслідування до органів досудового розслідування.

Не погоджуючись із наказом від 22.11.2022 №313 та невиплатою грошового забезпечення, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі ст.26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено статут Внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до ст.11 якого необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Надаючи оцінку спірному наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313, яким встановлено факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, суд зазначає, що відповідно до п.21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог вказаного Положення визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказ Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Згідно з абз.2 п.1.4. Розділу 1 цієї Інструкції до загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.

На виконання вказаних норм, за фактом виявлення факту самовільного залишення розташування підрозділу старшим лейтенантом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від командира 1 механізованого батальйону майора ОСОБА_2 до командира військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідна доповідь №8499.

На підставі цієї доповіді, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, вважати таким, що 22.11.2022 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Отже, спірним наказом лише встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

При цьому, питання про призупинення військової служби позивача спірним наказом не вирішувалось.

Так, питання призупинення військової служби врегульовано ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже, призупинення військової служби здійснюється у наведеному порядку, зокрема, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак доказів здійснення таких заходів, суду не надано.

Крім того, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абз.5 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ).

Як установлено судом, з довідки військової частини НОМЕР_1 про проходження позивачем військової служби, він з 02.08.2022 до 19.12.2022 перерубував на посаді командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України. З 19.12.2022 в розпорядженні Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Отже, як вбачається із вказаної довідки, з часу прийняття спірного наказу (22.11.2022) позивача не звільнено від виконання службових обов`язків за посадою.

Вказане свідчить, що оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313 позивачу не призупинено військову службу, а лише зафіксовано факт самовільного залишення ним військової служби.

Тому доводи позивача про призупинення військової служби та порушення відповідного порядку, суд вважає необґрунтованими.

Суд також зазначає, що матеріалами справи, що розглядається підтверджується перебування по позивача з початку грудня 2022 року поза місцем служби.

Зокрема, рапортом від 01.12.2022 позивач повідомляє, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . а рапортом від 03.01.2023 за адресою АДРЕСА_2 .

Також, факт самовільного залишення позивачем місця служби підтверджений результатами службового розслідування: акт від 12.12.2022 №5440, наказ від 12.12.2022 №15512.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313, яким встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення, поновити продовольче, речове та інші види забезпечення, суд зазначає таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до п.14 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022.

Відповідно до ч.2 п.5 окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини.

Змістом п.9 окремого доручення визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які: 9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 №313 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а судові витрати розподілу.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ