Справа № 520/2745/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 червня 2023 року № 520/2745/22

Харківський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду відповідно до якого просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати середнього розміру грошового забезпечення, обрахованого відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, за затримку в розрахунку з 29.03.2019 по 31.01.2022;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення, обрахований відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, за затримку в розрахунку з 29.03.2019 по 31.01.2022.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що затримка розрахунку при звільненні зумовлює виникнення обов`язку виплати середнього заробітку у порядку ст.117 Кодексу законів про працю України, який відповідачем не реалізовано.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував, зазначивши, що на спірні правовідносини не поширюються приписи ст.117 КЗпП України та розмір середнього заробітку є неспіврозмірним з сумою разової грошової допомоги при звільненні, яка виплачена позивачу із затримкою.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Наказом №117-ос від 29.03.2019 позивача звільнено в запас Збройних Сил України на підставі п.п. а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №520/6625/21 Зобов`язати зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На виконання рішення суду позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за п`ять повних календарних років служби відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 43045,68 грн.

Під час проведення виплати позивачеві відповідачем не вирішено питання з приводу виплати компенсації середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнення у порядку ст.117 КЗпП України, що обумовило звернення до суду з вказаним позовом

По суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 р. передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 292 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, визначено, що після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

При цьому, пункт 293 вказаного Положення містить імперативні приписи про те, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби, розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Крім того, відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, звільнення позивача з військової служби мало наслідком виникнення у відповідача обов`язку щодо проведення з ним повного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом вище, та підтверджується матеріалами справи, що не в день звільнення, а зі сплином часу, а саме 31.01.2022 відповідач здійснив виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у сумі 43045,68 грн.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на підставі ст. 117 КЗпП України отримати середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Позивача звільнено 29.03.2019 та знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону, а виплати належних позивачу сум розрахунків за всіма видами забезпечення, в тому числі грошового забезпечення здійснені лише 31.01.2022 року, строк затримки розрахунку з урахуванням норм тривалості робочого часу у 2019-2022 роках, складає 706 днів.

Згідно довідки -розрахунку про розмір нарахованого грошового забезпечення позивача № 23 від 09.02.2023 розмір грошового забезпечення позивача у січні 2019 року склав 8684,50 грн. та у лютому 2019 склав 8684,50 грн. Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 294,39 грн. (17369,00/59).

Суд зазначає, що обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №100).

Згідно з абзацом першим п.2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи п.3,4 розділу ІІ Порядку № 100, архівної відомість № 17 з січня по грудень 2019 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 491 грн.

Відповідно середній розмір грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні складає 346646,00 грн.

Водночас, суд наголошує, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 року у справі №761/9584/15-ц, де вказано, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, використовуючи дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 18/% річних.

Враховуючи суму недоотриманих коштів 43045,68 грн., 18% річних від цієї суми становитиме 7748,22 грн., тобто 21,23 грн. за день затримки розрахунку (7748,22:365).

З використанням вказаного алгоритму розрахунку, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача суд вважає стягнення на його користь суми коштів 14988,38 грн., що являє собою добуток 21,23 грн. на 706 день затримки розрахунку.

Протилежне тлумачення змісту норм ст.117 КЗпП України у даному конкретному суд вважає явно та очевидно неспівмірним і несправедливим набуттям приватною особою у власність активів від Держави, котре виходить поза межі змісту, характеру і наслідків реального діяння органу публічної адміністрації та поза межі розумного балансу між публічним інтересом суспільства і приватним інтересом колишнього публічного службовця.

Такий підхід до визначення розміру суми компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 23.12.2020р. по справі №825/1732/17 та у постанові від 14.04.2021р. №620/1487/2020.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 346646,00 грн за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 43045,68 грн. було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, відтак судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.8, 19,124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення, за затримку в розрахунку з 30.03.2019 по 30.01.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні у сумі 14988 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 38 коп.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) грн 40 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Зоркіна Ю.В.