Справа № 280/96/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 червня 2023 року Справа № 280/96/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, 2а, ), 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Центральний ОТЦК та СП м. Запоріжжя (вул. Сталеварів, 20, Запоріжжя, Запорізька область, 69035, ), Запорізький обласний ТЦК та СП (пров. Тихий, 7, Запоріжжя, Запорізька область, 69063, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), представник адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна, до Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України (далі відповідач 1), Комунарського РТЦК та СП (далі відповідач 2), відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Комунарському РТЦК та СП та Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 2018 року та 19.12.2019 року;

зобов`язати Комунарський РТЦК та СП та Військову частину НОМЕР_3 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 2018 року та 19.12.2019.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 2016 року по 2018 рік та з 2018 року у Військовій частині НОМЕР_3 Міністерства оборони України та відповідно до витягу з наказу №268 від 19.12.2019 позивача звільнено зі служби. Відповідно до посвідчення № НОМЕР_5 від 31.03.2016 позивачу надано статус учасник бойових дій. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати йому компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки у звязку із чим звернувся з даним позовом до суду і просить суд задовольнити позовну заяву.

Ухвалою судді від 06.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

06 лютого 2023 року на адресу суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_3 на позовну заяву з якому відповідачем 1 зазначено, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 з 27.02.2019. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2019 капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 05.12.2019 № 284 у запас, з 19.12.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2019 позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік. Водночас, відповідач 1 не мав жодних правовідносин з позивачем протягом 2016, 2017 та 2018 років. Також, представником наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду. На підставі викладеного, відповідач 1 просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 , представник адвокат Єрьоміна В.А., до Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

17 лютого 2023 року на адресу суду представником позивача надано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою судді від 27.02.2023 клопотання адвоката Єрьоміної В.А. про поновлення строку у справі за позовною заявою ОСОБА_1 задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено пропущений строк, продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 03.03.2023 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочато з початку, призначено підготовче засідання на 20.03.2023 об 11 год. 00 хв.

20 березня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив Комунарського РТЦК та СП в якому представник відповідача 2 заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що компенсація за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, виплачується у випадку звільнення. На виконання наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 20.02.2019 № 70 було видано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 25.02.2019 № 27, капітан ОСОБА_1 , старший офіцер відділення офіцерів запасу і кадрів Комунарського РТЦК та СП м. Запоріжжя вибув до нового місця служби (переведений), а не звільнений з військової служби. Вищевикладене свідчить про те, що підстав для нарахування та витати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки не має, у зв`язку з тим, що позивач з Комунарського РТЦК та СП м. Запоріжжя був переведений для подальшого проходження військової служби на посаді офіцера відділення морально-психологічного забезпечення 35 окремої бригади морської піхоти командування морської піхоти ВМС ЗСУ і мав отримати компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки після звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 20.03.2023 відкладено підготовче засідання в адміністративній справі на 10.04.2023, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Центральний ОТЦК та СП м. Запоріжжя, витребувано від Центрального ОТЦК та СП м. Запоріжжя матеріали особової справи ОСОБА_1 , а від позивача докази наявності статусу учасника бойових дій у 2016-2018 роках.

06 квітня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшли пояснення Центрального ОТЦК та СП м. Запоріжжя згідно яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на військовому обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 23.12.2019 по 06.01.2022. Виключений з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.01.2022 на підставі п. 1 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з причини прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, згідно укладеного контракту з військовою частиною НОМЕР_6 ; матеріали особової справи № 15951 капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за реєстром № 8 від 11.01.2022, направлені до військовою частиною НОМЕР_6 ; на теперішній час особова справа №15951 капітана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходила.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Запорізький обласний ТЦК та СП ( АДРЕСА_4 , ); продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі строком на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 15 травня 2023 року об 11 год. 30 хв.

11 травня 2023 року на електронну адресу суду ІНФОРМАЦІЯ_6 надано копії матеріалів особової справи позивача, а представником позивача надано копію посвідчення учасника бойових дій, виданого 31.03.2016 на ім`я ОСОБА_1 .

До Запорізького окружного адміністративного суду 15.05.2023 надійшли пояснення Запорізького обласного ТЦК та СП в яких представником третьої особи зазначено, що позивач є учасником бойових дій. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2019 № 27 його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку з призначенням на посаду офіцера відділення морально-психологічного забезпечення 35 окремої бригади морської піхоти командування морської піхоти Військово-Морських сил Збройних Сил України. Тобто, його було переведено до іншого місця служби, а не звільнено. Наказом Командувача Військово-Морських сил Збройних Сил України по особовому складу від 05.12.2019 № 284 позивач був звільнений з військової служби, а наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2019 № 268 його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення частини. У цьому ж наказі зазначено виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2019 рік. відповідно до Закону України «Про відпустки». Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260. Виходячи з усього вищенаведеного. можна зробити висновок, що право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій виникає саме на момент звільнення, а згідно пункту 6 того ж розділу Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Остаточний розрахунок з військовослужбовцем проводить військова частина, з якої його звільнено з військової служби, але військовою частиною НОМЕР_3 виплачено позивачеві грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій тільки за 2019 рік без урахування минулих років. Вищевикладене свідчить про те, що позовні вимоги в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_7 є безпідставними, оскільки під час проходження військової служби у Комунарському РТЦК та СП м. Запоріжжя, позивач з військової служби не звільнявся.

В підготовче засідання 15.05.2023 позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача просила суд розглянути справу без її участі. В підготовче засідання 15.05.2023 представник Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України не прибув. Від представника Комунарського РТЦК та СП надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження у справі та розгляд справи у порядку письмового провадження. Представники третіх осіб - Центрального ОТЦК та СП м. Запоріжжя та Запорізького обласного ТЦК та СП проти задоволення клопотання про закриття підготовчого провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження не заперечували.

Ухвалою суду від 15.05.2023 закрито підготовче провадження у справі № 280/96/23 та призначено справу до розгляду по суті у порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування підготовчого судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , є учасником бойових дій.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 (по стройовій частині) від 25.02.2019 № 27 капітана ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів Комунарського районного військового комісаріату, призначеного наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.02.2019 №70 на посаду офіцера відділення морально-психологічного забезпечення 35 окремої бригади морської піхоти командування морської піхоти Військово-морських Сил Збройних Сил України ВОС - 3400053, вважати, що справу та посаду здав і вибув до нового місця служби м. Одеса. З 25.02.2019 виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 , всіх видів забезпечення. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 53,0 % місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років та надбавку за роботу з таємними документами у розмірі 10% до посадового окладу з 01 лютого по 25 лютого 2019 року. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у кількості 15 діб (з 04.02.2019 по 18.02.2019), грошова допомога на оздоровлення за 2019 рік, передбачена наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 виплачена. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 не отримав.

З 27.02.2019 до 19.12.2019 ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 Міністерства оборони України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 19.12.2019 № 268 капітана ОСОБА_1 , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 , звільненого наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.12.2019 № 284 у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважати таким, що 19.12.2019 справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Центрального ОРВК м. Запоріжжя. З 19.12.2019 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Виплатити щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби у розмірі 95% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 19 грудня 2019 року. Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана тривалістю 42 (сорок дві) доби в період з 15 червня по 30 червня 2019, з 29 серпня по 12 вересня 2019 року, 28 жовтня по 08 листопада 2019 року. Відповідно до ст.. 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, виплатили грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2019 рік. Грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не отримував. Допомогу при переміщенні до нового місця служби відповідно до наказу Міністерства оборони України від 05.02.2018 не отримував.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо проведених виплат від 30.01.2023 № 182/739 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 268 від 19.12.2019 капітану терновому ОСОБА_2 було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік у сумі 9050,38 грн. на картковий рахунок, відкритий у Укрсиббанку.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) та «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Вищезазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.

У постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду врахувала висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні з військової служби у запас позивач у зразковій справі № 620/4218/18 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Як встановлено судом позивача звільнено з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 19.12.2019 № 268 та здійснено виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2019 рік.

Водночас, відповідачем 1 не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2016, 2017, 2018.

Щодо питання правомірності виплати відповідачем 1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, коли позивач проходив військову службу у Комунарському РВК м. Запоріжжя, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 40 розділу II Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для подальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Згідно із пунктом 181 вказаного Положення щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

З огляду на викладене, з урахуванням фактичних обставин даної справи, суд доходить висновку, що обов`язок виплати компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбачені п.12 ч. ст. 12 Закону № 3551-XII, у тому числі за період проходження позивачем служби в Комунарському РВК м. Запоріжжя, лежить саме на відповідачу 1.

Враховуючи вищевикладене та те, що у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбачені п.12 ч. ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України є обґрунтованими.

Водночас, суд не знаходить підстав для визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та невиплати позивачу, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки.

За таких обставин, бездіяльність саме Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, є протиправною.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 грудня 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), представник адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, 2а, ), 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Центральний ОТЦК та СП м. Запоріжжя (вул. Сталеварів, 20, Запоріжжя, Запорізька область, 69035, ), Запорізький обласний ТЦК та СП (пров. Тихий, 7, Запоріжжя, Запорізька область, 69063, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19.12.2019.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення 19.12.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02.06.2023.

Суддя О.О. Артоуз