Справа № 160/1575/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

05 червня 2023 року справа 160/1575/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 (суддя Юхно І.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в наданні допомоги на лікування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.02.2022 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради.

З урахуванням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 про роз`єднання позовних вимог у справі № 160/4128/22, просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05.07.2021, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування за заявою від 30.03.2021 на підставі пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №934 від 26.12.2018 зі змінами, яким встановлено, що допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в місті Павлограді, та зобов`язати комісію повторно розглянути заяву від 30.03.2021 щодо надання матеріальної допомоги на лікування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи. Зазначає, що судом першої інстанції під час роз`єднання позовних не змінено статус Виконавчого комітету Павлоградської міської ради з відповідача на третю особу. Судом не встановлено обставини щодо неможливості проживання позивача за адресою реєстрації. Зазначає про помилковість застосування судом ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Посилається на дискримінаційність оскаржуваного рішення.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №230060 від 18.06.2020 позивачу з 01.05.2020 до 01.05.2021 встановлена друга група інвалідності (загальне захворювання).

Відповідно до довідки ОСББ Соборна, 54 від 26.05.2019, від 27.05.2021 та від 17.05.2022 позивач проживає за адресою АДРЕСА_2 .

30.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до міського голови Павлограда Вершини А.О. із заявою про надання матеріальної допомоги на лікування.

Рішенням Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №6 від 05.07.2021, відмовлено у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , тому що згідно п.2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, прийнятого рішенням виконкому Про затвердження складу комісії, Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем від 26.12.2018 №934 (з урахуванням внесених змін) допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлоград (п.2 Протоколу засідання; за 8; проти 0; утримались 0; на засіданні присутні 8 із 12 членів комісії).

Вважаючи протиправним таке рішення, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до Конституції України, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначає Закон України Про місцеве самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закон України Про місцеве самоврядування органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 26 Закон України Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закон України Про місцеве самоврядування рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Закон України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №934 від 26.12.2018 (у редакції рішення Виконкому№721 від 23.09.2020, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) затверджено склад комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально побутових проблем (у складі 12 членів); Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально побутових проблем (далі Положення про комісію) та Порядок надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально побутових проблем.

Відповідно до п. 2 Положення основним завданням комісії є визначення громадян, які мають право на отримання адресної матеріальної допомоги з міського бюджету на лікування або на вирішення соціально побутових проблем та розмір цієї матеріальної допомоги.

Механізм надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально побутових проблем визначає Порядок надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем.

Відповідно до п. 2 Порядку допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлоград та потребують лікування або вирішення соціально побутових проблем, але не більше 1 разу на рік згідно з Переліком документів необхідних для надання матеріальної допомоги.

Станом на час звернення позивачки із заявою про надання допомоги на лікування та на момент прийняття рішення про відмову у наданні такої допомоги діяла норма ст. 6 Закону України Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні відповідно до якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст. 3 Закону України Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено такі поняття: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок, зокрема, у постановах від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 та від 09.12.2021 у справі № 160/1334/21, згідно з яким, виходячи з приписів статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

З аналізу наведених норм вбачається, що для отримання допомоги на лікування з міського бюджету м. Павлограда, особа має бути зареєстрована у встановленому законом порядку в м. Павлограді.

Сам по собі факт проживання на території м. Павлоград не породжує права на отримання допомоги на лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду комісією питання про надання позивачці допомоги на лікування, вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивачки на отримання допомоги на лікування за рахунок коштів бюджету м. Павлограда.

Наявність довідок ОСББ Соборна, 54 від 26.05.2019, від 27.05.2021 та від 17.05.2022 про те, що позивач проживає за адресою АДРЕСА_2 не спростовує зазначених висновків, а тому доводи апелянта про протиправність невитребування Комісією таких довідок є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги неможливість проживання позивачки за адресою реєстрації апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції відсутність можливості проживати за адресою реєстрації, оскільки в її житлі проживають особи, які самоправно до нього вселилися, та з квітня 2016 року (майже 7 років) триває судове провадження у цивільній справі №201/3983/16-ц щодо виселення цих осіб із її житла, не змінює факту відсутності у позивача зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання у місті Павлограді.

Також безпідставними є посилання апелянта на положення п.п. 1 п. а ч.1 ст. 34 Закон України Про місцеве самоврядування, оскільки дана норма визначає право місцевих рад встановлювати за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення, та не породжує беззаперечного обов`язку надання соціальної допомоги.

Стосовно доводів апелянта про дискримінаційність відмови у наданні допомоги на лікування, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Отже визначення виконавчим органом місцевого самоврядування права на надання додаткових соціальних гарантій, в тому числі у вигляді надання адресної матеріальної допомоги на лікування або на вирішення соціально-побутових питань виключно мешканцям міста, які зареєстровані у визначеному законом порядку на території такого міста не можуть вважатися дискримінацією.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 без змін.

Постанова набирає законної сили з 05.06.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова