Справа № 160/1342/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1342/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Златін С.В.) в адміністративній справі №160/1342/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.01.2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 з 09.10.2020 по 30.12.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем з позивачем невчасно був проведений остаточний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим, вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також позивач вважає, що має право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у період з 09.10.2020р. по 30.12.2022р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) у розмірі 18285,00 грн. (сума вказана без утримання податків та зборів) та одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 з 09.10.2020 по 30.12.2022. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не обґрунтовано суму до стягнення за період несвоєчасного розрахунку, а також не враховано, що суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення, а спосіб захисту порушеного права повинен бути ефективним.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 08.04.2020 року по 08.10.2020 року. Позивач також є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 05 жовтня 2016 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022р. у справі №160/27295/21 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 розрахунку розміру грошового забезпечення з 08.04.2020 р. по 08.10.2020 р. з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату розміру грошового забезпечення за період з 08.04.2020 р. по 08.10.2020 р., виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік (на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022р. у справі №160/27295/21 набрало законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022р. у справі №160/27298/21 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нездійснення ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та раніше виплачених сум.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2022р. у справі №160/27298/21 набрало законної сили.

Згідно з копією виписки ПАТ КБ ПриватБанк 30.12.2022р. ОСОБА_1 виплачено кошти за рішенням суду №160/27295/21 від 13.04.2022р., № 160/18728/21, № 160/1120/22, № 160/27298/22 від 29.03.2022р. у розмірі 18285,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок розміру грошового забезпечення був здійснений не у день звільнення 08.10.2020р., а 30.12.2022р.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 09.10.2020р. по 30.12.2022р. протиправною, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що у позивача наявне право на середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, проте визначаючи суму до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції врахував правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, а також зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 з 09.10.2020 по 30.12.2022.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2, 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, п. 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, врегульовано, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Приписами ст. 116 Кодексу Законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Проте такі норми з 19.07.2022р. протерпіли змін, відповідно до Закону № 2352-IX від 01.07.2022, та передбачають вирішення питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні під час вирішення такого спору.

Проте позивач звертався до суду з відповідними позовними вимогами щодо неналежного розрахунку при звільненні до змін у законодавстві, а тому доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, щодо невірного застосування приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України, колегія суддів відхиляє.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того в указаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Вказані судові рішення були враховані судом першої інстанції, а отже виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, та враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні, судом визначено, що розмір пов`язаний із затримкою розрахунку при звільненні з виплати грошового забезпечення є 18285,16 грн.

Позивач не зазначив в апеляційній скарзі доводів неможливості врахування вищезазначених правових позицій Великої Палати Верховного Суду.

Також судом визначено про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Доводи відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо незастосування судом першої інстанції приписів ч. 5 ст. 122 КАС України колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не було пропущено строк визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, звернення до суду з часу отримання розрахунку за судовим рішенням - 30.12.2022р. та поданням позову до суду 13.01.2023р. (дата подання документів до поштового вузла зв`язку).

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року в адміністративній справі №160/1342/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак