Справа № 620/2284/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року Чернігів Справа № 620/2284/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у Київській області про визнання неправомірною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06.03.2023 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у Київській області в якому просить:

1.визнати неправомірною та скасувати вимоги ГУ (ДФС) ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-123887-52 від 19.02.2019 на суму 17041,08 грн., від 23.08.2019 на суму 22549, 44 грн., від 14.11.2019 на суму 25303,62 грн. від 24.02.2020 на суму 28057,80 грн;

2.зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі у сумі 36553,10 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Водночас зазначає, що наявність у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою лише посвідчує право такої особи на здійснення підприємницької діяльності, однак не є доказом її здійснення/провадження. Також позивач вказує, що контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача направлялися з порушенням терміну їх направлення, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зросла. Також у відповідача 2 відсутні докази направлення (вручення) вимог від 19.02.2019, від 23.08.2019, від 14.11.2019. Вказане свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Вказав, що змінами, внесеними Законом України від 13 травня 2020 року №592 «Про внесення змін до ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінацій за колом платників», а саме пункт 9-15 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ №2464, контролюючими органами за заявами платників податків списувались несплачені станом на день набрання чинності Законом №592 суми недоїмки, а також штрафні санкції та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01.01.2017 до дня набрання чинності законом України №592, тобто до 01.03.2021. У зв`язку з тим, що роботодавцем позивача ТОВ «ШИШКІН СПА ГОТЕЛЬ» внесок був вже утриманий та перерахований до бюджету, відповідачами безпідставно нараховано єдиний внесок у сумі 36553,10 грн. Враховуючи, що в інтегрованій картці платника податків відображено стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами та зважаючи на те, що у позивача відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску у спірний період, тому позивач вважає належним та допустимим способом захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача шляхом приведення у їх відповідність.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у Київській області про визнання неправомірною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Ухвалою суду від 06.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у Київській області щодо частини вимог про визнання неправомірними та скасування вимог ГУ (ДФС) ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123887-52 від 13.06.2019 на суму 19795,26 грн та ГУ (ДФС) ДПС у Чернігівській області № Ф-123887-52 від 18.11.2020 на суму 34353,10 грн; зобов`язання Головне управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 та скасувати всі нарахування, які відбулись внаслідок винесення вказаних оскаржуваних вимог та які були нараховані в автоматичному режимі повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 06.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області подано до суду відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування позиції вказує, що згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України Шевкунова Г.П., яка була платником на спрощеній системі оподаткування з 01.12.2014 по 30.09.2019, на сьогодні є платником на загальній системі оподаткування, перебуває на обліку як платник податків у Чернігівській ДПІ тільки з 14.03.2020. Згідно п. 12 ст. 9 Закону № 2464 від 08.07.2010 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. У відповідності до вимог Закону № 2464 ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) в автоматичному режимі нараховано зобов`язання зі сплати ЄВ за 2017-2020 роки та згідно даних інтегрованої картки платника станом на сьогодні заборгованість з єдиного внеску становить 36553,10 грн (в тому числі нарахування за другий - четвертий квартали 2017 року на загальну суму 6335,97 грн. (термін нарахування 19.07.2017р., 19.10.2017р., 19.01.2018р.), нарахування за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. (термін нарахування 19.04.2018р., 19.07.2018р., 19.10.2018р., 21.01.2019р.), штрафні санкції в розмірі 794,77 грн. та пеня в розмірі 81,62 грн. (згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № 009067/17-00-52-02/ від 25.09.2018 на загальну суму 876,39 грн.), нарахування за 2019 рік на загальну суму 11016,72 грн. (термін нарахування 19.04.19р., 19.07.2019р., 21.10.2019р., 20.01.2020р.) та нарахування за 2020 рік на загальну суму 8495,30 грн (термін нарахування 21.04.2020р., 20.07.2020р., 19.10.2020р., 19.01.2021р.). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 сума ЄВ, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом №2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Враховуючи наявність в інтегрованій картці платника заборгованості як Головним управлінням ДПС у Чернігівській області так і Головним управлінням за попереднім місцем обліку (ГУ ДПС у Київській області (Києво-Святошинська ДПІ) в автоматичному режимі було сформовано та надіслано за податковою адресою вимоги про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-123887-52 від 19.02.2019 на суму 17041,08 грн., від 13.06.2019 на суму 19795,26 грн., від 23.08.2019 на суму 22549,44 грн., від 14.11.2019 на суму 25303,62 грн., від 24.02.2020 на суму 28057,80 грн, та від 18.11.2020 на суму 34353,10 грн. Головним управлінням ДПС у Чернігівській області вимога № Ф-123887-52 від 18.11.2020 направлялась платнику засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення за податковою адресою та була повернута поштою за закінченням терміну зберігання.

Ухвала суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету відповідача 08.04.23, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, але у встановлений ухвалою суду строк відповідач відзив на позов не надав, про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

У січня 2023 року ОСОБА_1 стало відомо про наявність вимоги ГУ ДПС у Чернігівській області (далі Відповідач 1) та ГУ (ДФС) ДПС у Київській області (далі Відповідач 2) про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

На адвокатський запит Відповідачем 1 надано лист № 687/6/25-01-13-13-14 від 24.01.2023, в якому зазначено, що позивач згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України, яка була платником на спрощеній системі оподаткування з 01.12.2014 по 30.09.2019, на сьогодні є платником на загальній системі оподаткування, перебуває на обліку як платник податків у Чернігівській ДПІ з 14.03.2020.

У відповідності до вимог Закону №2464 з урахуванням змін внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ФОП ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано зобов`язання зі сплати ЄВ за 2017- 2020 роки та згідно даних інтегрованої картки платника, станом на сьогодні заборгованість з єдиного внеску становить 36553,10 гри. (в тому числі нарахування за другий-четвертий квартали 2017 року на загальну суму 6335,97 грн. (термін нарахування 19.07.2017, 19.10.2017, 19.01.2018), нарахування за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн. (термін нарахування 19.04.2018, 19.07.2018, 19.10.2018, 21.01.2019), штрафні санкції в розмірі 794,77 грн. та пеня в розмірі 81,62 грн. (згідно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №009067/17-00-52-02/ НОМЕР_1 від 25.09.2018 на загальну суму 876,39 грн), нарахування за 2019 рік на загальну суму 11016,72 грн. (термін нарахування 19.04.2019, 19.07.2019, 21.10.2019, 20.01.2020) та нарахування за 2020 рік на загальну суму 8495,30 грн. (термін нарахування 21.04.2020, 20.07.2020, 19.10.2020, 19.01.2021) /а. с. 14-15/.

Враховуючи наявність в інтегрованій картці платника заборгованості Головним управлінням за попереднім місцем обліку (ГУ ДПС у Київській області (Києво-Святошинська ДПІ) позивачу в автоматичному режимі було сформовано та надіслано за податковою адресою вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-123887-52 від 19.02.2019 на суму 17041,08 грн., від 23.08.2019 на суму 22549, 44 грн., від 14.11.2019 на суму 25303,62 грн. від 24.02.2020 на суму 28057,80 грн /а. с. 22, 24, 25, 26/.

На адвокатський запит Відповідачем 2 надано лист № 3089/6/10-36-66-01 від 03.02.2023, в якому зазначено, що позивач згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС перебувала на обліку ГУ ДПС у Київській області (Києво-Святошинська ДПІ) з 02.01.2019 по 14.03.2020 року. З 14.02.2020 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області по теперішній час.

За період перебування на обліку в ГУ ДПС у Київській області , у зв`язку з наявністю заборгованості по єдиному внеску Позивачу відповідно до вимог ст. 25 Закону №2464 сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ф-123887-52 на суму 16164 грн.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019 №Ф-123887-52 на суму 19795,26 грн, яка направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте рекомендований лист повернуто поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання /а. с. 29-31/;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2019 №Ф-123887-52 на суму 21673,05 грн.;

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ф-123887-52 на суму 24427, 23 грн.

В особовій справі позивача відсутні інформація щодо направлення (вручення) вимог про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ф-123887-52, від 23.08.2019 №Ф-123887-52, від 14.11.2019 №Ф-123887-52 /а. с. 27-28/.

Вважаючи зазначені вимоги неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно ч.3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року № 469) (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених вище положень слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Водночас у цьому випадку вбачається порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Відповідно до листа Відповідача 2 від 03.02.2023, у нього відсутні докази направлення (вручення) вимог від 19.02.2019, від 23.08.2019, від 14.11.2019, що вказує про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Так, суд наголошує, що недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавляє позивача можливості передбачати наслідки, та позбавляє, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призводить до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до п. 70.2 ст. 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи - платника податків вноситься така інформація, зокрема, місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Своєю чергою, відповідно до п. 70.2 ст. 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п.70.4. ст. 70 ПК України До Державного реєстру вносяться відомості про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік фізичних осіб - підприємців і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Такі відомості включають:

70.4.1. дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані

70.4.2. інформацію про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік змін у даних про особу, заміну чи продовження дії довідок про взяття на облік;

70.4.3. місце провадження діяльності, телефони та іншу додаткову інформацію для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність;

70.4.4. види діяльності;

70.4.5. громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства, - для іноземців;

70.4.6. системи оподаткування із зазначенням періодів її дії.

Згідно п.70.6 ст. 70 ПКУ органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач 18.12.2018 (запис 1001972) та 14.02.2020 (запис 3025089) повідомляла уповноважені органи про зміну місця свого проживання /а. с. 11-12/.

Також суд вказує, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19).

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказана позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19).

Відповідно до інформації Відповідача 1 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2017 по 1 квартал 2019 року позивач отримувала дохід (заробітну плату) за основним місцем роботи в ТОВ «ШИШКІН СПА ГОТЕЛЬ» та ТОВ «ШИШКІН СПА ЦЕНТР» та за неї роботодавцем було сплачено страхові внески встановлені законом. З 4 кварталу 2019 року по 4 квартал 2021 року отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів управління соціального захисту населення Бучанської районної державної адміністрації Київської області /а. с. 16-19/.

Відповідно до довідки № 1 від 02.02.2023 ТОВ «ШИШКІН СПА ГОТЕЛЬ» позивач працювала в ТОВ «ШИШКІН СПА ГОТЕЛЬ» старшим адміністратором з 04.04.2017 по 06.02.2019/а. с. 32/.

Відповідно до довідки № 1 від 02.02.2023 ТОВ «ШИШКІН СПА ЦЕНТР» позивач в порядку переведення з 07.02.219 переведена в ТОВ «ШИШКІН СПА ЦЕНТР» старшим адміністратором та з 07.02.2019 по 08.06.2022 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3,5 річного віку /а. с. 33/.

Вказане також підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 03.04.2017 /а. с. 34-35/.

З огляду на викладене відповідачем безпідставно нараховано єдиний внесок, так як роботодавцем ТОВ «ШИШКІН СПА ГОТЕЛЬ», такий внесок з позивача вже був утриманий та перерахований до бюджету.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про неправомірність вимог відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123887-52 від 19.02.2019, від 23.08.2019, від 14.11.2019, від 24.02.2020 та як наслідок їх скасування.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про необхідність зобов`язання Головного управління ДПС у Чернігівській області привести у відповідність облік сплаченого єдиного внеску ОСОБА_1 , з огляду на те, що на підставі скасованих судом вимог контролюючий орган в силу закону зобов`язаний вчинити дії щодо відображення вказаного у податковому обліку позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Понесені позивачем витрати підтверджуються, зокрема: ордером на надання правничої допомоги серії СВ № 1043030 від 01.03.2023, попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які поніс позивач, квитанцією серії ААЛ № 070018 від 01.03.2023 за правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Статтею 134 КАС України, серед іншого передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте відповідачами таких клопотань не подано.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи предмет спору та задоволення позову частково, суд дійшов висновку, що сума стягнення судових витрат на правничу допомогу з відповідача має становити 2500,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судового збору, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вказує, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно частині позовних вимог, що задоволено судом, у розмірі 4294,40 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-123887-52 від 19.02.2019 на суму 17041,08 грн, від 23.08.2019 на суму 22549, 44 грн, від 14.11.2019 на суму 25303,62 грн, від 24.02.2020 на суму 28057,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4294,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області, вул.Реміснича, буд.11,м.Чернігів,14000, код ЄДРПОУ ВП: 44094124.

Відповідач: Головне управління ДПС у Київській області, вул. Святослава Хороброго, 5а, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ ВП: 44096797.

Повний текст рішення суду виготовлений 01.06.2023.

Суддя О.В. Заяць