Справа № 520/7643/22
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

01 червня 2023 р. справа № 520/7643/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В, розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, позивач), в порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком №2 протиправною; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 починаючи з 20.09.2021 року та зарахувати період 01.11.1999р. по теперішній час в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради "Обласний протитуберкульозний диспансер №1" в подвійному розмірі.

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що згідно із записами у трудовій книжці має право на пенсію за віком на пільгових умовах, проте пенсійний орган вчинив протиправну відмову у призначенні пенсії.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, адміністративний орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління-1), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи незгоду зазначив, що заявнику було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Ухвалою суду від 23.02.2023р. продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду в Миколаївській області строк для подачі відзиву на позов по адміністративній справі №520/7643/22 та встановлено строк для подачі відзиву до 07.03.2023 року. Повторно витребувано від Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області: письмові пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням відносно підстав прийняття рішення №13 від 27.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 з конкретизуванням всіх періодів роботи зарахованих/не зарахованих до пільгового стажу по Списку №2 у подвійному або одинарному розмірі (з наданням відповідних доказів); належним чином завірену копію рішення №13 від 27.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду від 23.02.2023р. відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі за текстом - пенсійний орган, адміністративний орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління-2), 06.03.2023р. подав до суду письмові пояснення разом з копією оскаржуваного рішення та копією пенсійної справи позивача.

У поданих письмових пояснення відповідачем - Управлінням-2 зазначено, що заявнику було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Право на пенсійну виплату позивач матиме з 17.09.2026р., тобто після досягнення 55-річного віку.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 трудова діяльність заявниці складається з періодів: з 24.05.1991 року по 16.06.1998 року на посаді слюсаря-мойщика служби МЖД на Нововодолажському підприємстві «Агросервіс»; з 26.06.1998 року по 21.06.1999 року перебувала на обліку у Нововодолажському районному центі зайнятості населення Харківської області з отриманням допомоги по безробіттю; з 01.11.1999 року по теперішній час на різних посадах (санітарки, сестри-господині, молодшої медсестри) (з 12.05.2021 року на посаді молодшої медичної сестри (палатної) стаціонарного відділення № 4 для лікування хіміорезистентного туберкульозу) у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер №1» (перетвореного з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна туберкульозна лікарня №1», з КЗОЗ «Обласна туберкульозна лікарня №1», перейменованого з Харківської обласної туберкульозної лікарні).

Відповідно до довідок Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер №1»від 22.07.2021р. №1138 заявниця у період з 01.11.1999 року по 11.05.2021 року за період з 12.05.2021 року по теперішній час виконувала (виконує) догляд за хворими на туберкульоз та прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, з повним робочим днем; має право на підрахунок стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до наказів про результати атестації робочих місць №14а від 25.03.1996р., №30 від 07.08.1996р., №65а від 30.05.2001р., №70а від 02.07.2001р., №113 від 26.05.2006р., №266-к від 01.07.2006р., №128 від 09.07.2006р., №109а від 18.05.2011р., №119 від 08.07.2011р., №136 від 04.05.2016р., №159 від 08.07.2016р., проведена атестація робочих місць, які віднесені до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

20.09.2021р. заявниця звернулась з заявою затвердженого формуляра з доданням до неї документів до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , яку розглянуто за принципом екстериторіальності Управлінням-2.

Рішенням Управління-2 № 13 від 27.09.2021 року заявниці відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як з`ясовано судом, фактичним мотивом послугувало судження пенсійного органу про недосягнення заявницею пенсійного віку.

При цьому, визнаний відповідачем показник загального страхового стажу заявника склав 35 р. 05 м. 12 д., показник пільгового стажу за Списком №2 - 25 р. 06 м. 02 д.

Зі змісту рішення Управління-2 № 13 від 27.09.2021 року вбачається, що до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

У відзиві на позов Управлінням-1, що підтверджується наявними в матеріалах копіями документів з пенсійної справи, зазначено, що всі періоди роботи по Списку №2 зараховані до пільгового стажу, а період з 01.11.1999 по 31.12.2003 зараховано до Списку №2 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»: з 01.11.1999 по 17.11.2003 зараховано 8 років 01 місяць 04 дні; з 18.11.2003 по 31.12.2003 зараховано 0 років 02 місяці 28 днів; з 01.01.2004 по 31.12.2020 зараховано 17 років 0 місяців 0 днів; з 01.05.2021 по 30.06.2021 зараховано 0 років 02 місяці 0 днів. Період роботи по Списку №2 з 01.01.2004 зараховано в одинарному розмірі, оскільки відсутні підстави для зарахування періоду роботи по Списку № 2 в подвійному розмірі.

Не погодившись із відповідністю закону владних волевиявлень пенсійного органу з приводу призначення пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтею ст.46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким законом до 31.12.2003р. був Закон України "Про пенсійне забезпечення".

01.01.2004р. набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон № 1058-IV).

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається - працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Отже, кваліфікуючими ознаками для призначення пенсії за підставою - робота по Списку №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: 1) досягнення особою віку у 55 років; 2) наявність загального страхового стажу 25 і більше років у жінок; 3) наявність спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2 - 10 років і більше у жінок; 4) зайнятість протягом повного робочого дня.

Разом із тим, абз.2 п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування було запроваджено виключення з правила досягнення особою показника у 55 років відносно жінок, а абз.3 п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - виключення з правила достатності показника загального стажу роботи.

Обставини недостатності повного показника спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2, але при перевищенні величини у 50% цього показника (тобто 5 років і більше для жінок) зумовлюють у силу абз.4 п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування можливість застосування величини пенсійного віку, визначеного абз.1 ч.1 ст.26 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зменшенням: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII), в редакції чинній на момент розгляду справи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Отже, Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 04.05.2022р. у справі №440/2850/20.

Розглядаючи справу, суд зважає, що згідно із записами у копії трудової книжки показник загального страхового стажу заявниці перевищує 25 років.

При цьому, показник загального страхового стажу - 35 р. 05 м. 12 д. та показник пільгового стажу за Списком №2 - 25 р. 06 м. 02 д. визнаний пенсійним органом у тексті оскарженого рішення.

Водночас, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" стало судження пенсійного органу про недосягнення заявницею пенсійного віку.

Так, заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до пенсійного органу з приводу призначення пенсії за Списком №2 заявниці виповнилось 50 років.

З огляду на викладене, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, відмова в призначенні заявниці, яка на час звернення до відповідача досягла 50 років, за наявності необхідного стажу, що не заперечувалось відповідачем, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною, а прийняте за результатом цієї відмови рішення слід визнати неумотивованим у розумінні ст.8 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу зарахувати період 01.11.1999р. по теперішній час в Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради "Обласний протитуберкульозний диспансер №1" в подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, пенсійним органом до страхового стажу в подвійному розмірі зараховано лише період з 01.11.1999р. по 31.12.2003р., період роботи з 01.01.2004р. зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії в одинарному розмірі, оскільки, за твердженням відповідача, відсутні підстави для зарахування періоду роботи по Списку №2 в подвійному розмірі.

Разом з тим Верховним Судом в постанові від 20.04.2022р. у справі №214/3705/17 викладені наступні правові висновки:"01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до його Преамбули цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За правилами частини 4 статті 24 цього Закону (тут і далі в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я. За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі."

Відповідно до вимог ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» викладено в наступній редакції: До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Суд зазначає, що під час прийняття оскарженого рішення суб`єкт владних повноважень не надав юридичної оцінки ані правовому висновку постанови Верховного Суду, ані положенням п.16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що є дефектом реалізації управлінської функції, що не може бути усунута судом під час відправлення правосуддя.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владним суб`єктом у даному конкретному випадку не було забезпечено дотримання положень ч.2 ст.19 Конституції України, обставини спірних правовідносин були з`ясовані неповно, норма закону визначена невірно, а відтак, вчинене волевиявлення не узгоджується як із нормативним регламентуванням, так і з характером, змістом та наслідками вчинків приватної особи, що призводить до погіршення правового становища заявника.

Водночас, для повного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення № 13 від 27.09.2021 року, а також обтяжити пенсійний орган обов`язком повторно розглянути заяву від 20.09.2021р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у даній справі.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 13 від 27.09.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морихідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54008, ) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 687,10 грн. (шістсот вісімдесят сім гривень 10 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева