Справа № 298/952/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 298/952/22 пров. № А/857/18455/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року у справі № 298/952/22 (головуючий суддя Тарасевич П.П., смт. Великий Березний, повне судове рішення складено 02 грудня 2022 року) за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив скасувати постанову начальника Ужгородського РТЦК та СП серії б/н від 28 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням від 29 листопада 2022 року Великоберезнянський районний суд Закарпатської області позов задовольнив.

Скасував постанову начальника Ужгородського РТЦК та СП полковника ОСОБА_2 від 28 червня 2022 року № 462 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що позивач змінив своє місце проживання та станом на 28.06.2022 не надав ні відповідачу, ні Другому відділу Ужгородського РТЦК та СП (смт. Велики Березний) дозвіл начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки на виїзд з місця свого проживання. Таким чином, позивач порушив приписи ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отже, вчинив правопорушення, передбачене ст. 2010-1 КУпАп.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до відмітки в паспорті позивача він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 27.06.2022 № 2102- ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщених осіб. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

З довідки від 10.06.2022 про прийняття іноземця на навчання видно, що ОСОБА_1 прийнятий на навчання до Польської академії.

Позивач звернувся до начальника другого відділу Ужгородського РТЦК та СП із заявою про зняття його з обліку офіцерів запасу у зв`язку з виїздом за межі України більше ніж на 3 місяці у зв`язку із навчанням.

Відповідно до пояснень позивача від 28.06.2022, він на момент початку вторгнення російської федерації не мав часу встати на військовий облік, оскільки шукав для себе та своїх рідних безпечне місце для проживання.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 28.06.2022, складеного оператором відділення обліку мобілізаційної роботи другого відділу Ужгородського РТЦК та СП старшим солдатом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля 14:00 год. рабош ОСОБА_4 змінив місце проживання без дозволу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги ч. 6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Постановою начальника Ужгородського РТЦК та СП від 28.06.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП за те, що він 27.06.2022 близько 14:00 год. змінив місце проживання без дозволу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим порушив вимоги ч.6 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Не погоджуючись із вказаною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що в матеріалах справи відсутні докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1КУпАП, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення не виконав вимоги ст. 280 КУпАП.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині четвертій цієї статті.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч.2 ст.210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Вказаними вище нормативно-правовими приписами передбачено чітку процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, підстави притягнення, а також гарантії особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності є її вина у вчиненні адміністративно-караного діяння.

Судами встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за зміну місця проживання без дозволу начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Водночас матеріали справи містять докази, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, тобто особою, яка в силу приписів ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», змушена залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Обставини збройної агресії російської федерації, зокрема і в Луганській області є загальновідомими і такими, що не потребують доведення. А тому залишення позивачем свого місця проживання було вимушеним, виключає вину останнього у вчиненні таких дій.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясовано чи взагалі була в позивача можливість отримати дозвіл начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки на зміну місця проживання, та де саме він повинен був отримати такий дозвіл, оскільки у населений пункт, де був зареєстрований та поживав позивач, вторгнення російської федерації почалося ще в 2014 році. Також не з`ясовано, коли саме позивач покинув своє місце проживання та чи діяв на той час воєнний стан, адже зазначена в постанові дата вчинення адміністративного правопорушення є фактично датою звернення позивача до другого відділу Ужгородського РТЦК та СП.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач неправильно кваліфікував дії позивача за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, яка передбачає повторність вчинення такого правопорушення, оскільки відповідно до змісту протоколу від 28.06.2022 позивач не піддавався протягом року адміністративному стягненню. Інші докази притягнення позивача до відповідальності протягом зазначеного строку також відсутні в матеріалах справи.

Підсумовуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та неправильну кваліфікацію вчинених позивачем дій за ч.2 ст.210-1 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невиконання відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог ст. 280 КУпАП та наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови й закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року у справі № 298/952/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 02.06.2023.