Справа № 201/841/23
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2023 року м. Дніпросправа № 201/841/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2023 року (головуючий суддя Демидова С.О.) по адміністративній справі № 201/841/23 (2-а/ 201/28/2023), розглянутої у спрощеному позовному провадженні

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23.01.2023 року звернулися до суду з позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), в якому просять

визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Соборного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Кабачек В. від 12.01.2023 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни;

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН мдн 004563 від 12.01.2023 року заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Кабачек В. на ОСОБА_1 за ч. 1 ст 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн.

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН мдн 004564 від 12.01.2023 року заступника начальника Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України Дніпропетровської області Кабачек В. на ОСОБА_2 за ст. 205 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначили, що ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації, 13.10.2018 року уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_2 , прибув до України в липні 2019 року, в органах міграції отримав 31.05.2021 року посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , зі строком дії до 28.05.2022 року. Після закінчення дії посвідки обмін її не здійснив та перебував на території України без законних підстав до січня 2023 року.

12.01.2023 року посадовою особою відповідача винесено рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, постанову про накладення на нього адміністративного стягнення № ПН мдн 004563 за ч. 1 ст 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. за проживання за документом, термін дії якого закінчився, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, та постанову № ПН мдн 004564 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 205 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за не вжиття заходів своєчасного продовження строку дії документа на право проживання в України чоловіка громадянина РФ ОСОБА_1 .

Вважають, що через продовження з 19.12.2020 року до 30.04.2023 року на території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV-2, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» №530-ІХ від 17.03.2020 року, на період встановлення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отримання адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом, а тому прийняті відповідачем рішення та постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки оскаржувані рішення та постанови прийняті ГУ ДМС в Дніпропетровській області з дотриманням вимог чинного законодавства з питань міграції та норм КУпАП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023 року позов задоволено, визнані протиправними та скасовані прийняті 12.01.2023 року заступником начальника Соборного відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Кабачек В. стосовно ОСОБА_1 рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН мдн 004563 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 постанову про накладення адміністративного стягнення № ПН мдн 004564 за ст. 205 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення закриті на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях позивачів складу адміністративного правопорушення.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС України в Дніпропетровській області стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 , у розмірі 536,80 грн. на користь ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати через порушення судом норм матеріального права та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі зазначають про правомірність прийнятого су-дом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просять залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами ст. 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевірка рішення суду судом апеляційної інстанції здійснюється в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як це передбачено ст.308 КАС України.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином РФ, де 13.10.2018 року уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 прибув до України 02.07.2019 року, в органах міграції отримав 31.05.2021 року посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 зі строком дії до 28.05.2022 року на підставі шлюбу, укладеного з громадянкою України ОСОБА_2 , після закінчення дії посвідки позивач із клопотанням про продовження терміну перебування на території України до компетентних органів не звертався.

За результатами перевірки відповідачем виявлено перевищення позивачем ОСОБА_1 терміну перебування та ухилення від виїзду з території України після дозволеного терміну перебування, уповноваженою особою ДМС України 12.01.2023 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 як іноземця з підстав порушення правил перебування іноземців на території України, ч. 1,3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки він перевищив термін перебування та ухилився від виїзду з території України, зазначеним рішенням позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 10.02.2023 року.

За постановою тієї ж уповноваженої особи ДМС України № ПН мдн 004563 від 12.01.2023 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за проживання за документом, термін дії якого закінчився, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, штраф позивачем не оплачений.

За постановою тієї ж уповноваженої особи ДМС України № ПН мдн 004564 від 12.01.2023 року на позивачку ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за ст. 205 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за не вжиття заходів своєчасного продовження строку дії документа на право проживання в України чоловіка громадянина РФ ОСОБА_1 , штраф позивачкою не оплачений.

Зазначені рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та постанови про притягнення позивачів до адміністративної відповідальності оскаржені ними в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне при розгляді справи у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України застосувати правові висновки Верховного Суду по справам зазначеної категорії від 23.01.2020 року у справі №343/2242/16, від 22.07.2020 року у справі №522/23909/16-а, від 12.08.2020 року у справі №755/14023/17, а також положення рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі № 4909/04 «Серявін та інші проти України», де згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, суд вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навести обґрунтування своїх рішень, та зазначив, що з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI(далі Закон №3773-VI, з наступними змінами).

У відповідності до ч.16 ст. 4, ч.3 ст.9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України; строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

При цьому положеннями ст.1 Закону «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III) визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За приписами п.14 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нелегальний мігрант це, зокрема, іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч.1, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції(імміграції та еміграції),у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб ,біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно положень ч.1 ст. 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Постановою КМ України від 25.04.2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок №322), п.1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Матеріали справи свідчать, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що ОСОБА_1 при отриманні 31.05.2021 року посвідки на тимчасове проживання був обізнаний про строк дії посвідки до 28.05.2022 року, але офіційного звернення позивача до органів ДМС із відповідним пакетом документів для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням терміну її дії на посвідку на постійне проживання або набуття громадянства України не зареєстровано, що свідчить про те, що з зазначеного часу позивач перебував на території України нелегально.

Відповідно до ст.12-1, 20 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64, КМ України прийнято постанову №1202 від 21.10.2022 року «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», якою передбачено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Зазначена постанова КМ України підлягає застосуванню відповідачем при розгляді питань реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану, а тому посилання суду першої інстанції на не врахування відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень постанови КМ України № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» , протирічить чинному законодавству.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою прийняття відповідачем рішення від 12.01.2023 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни став факт проживання позивача як громадянина РФ без відповідних документів, що дають право на проживання на території України, на дату складання рішення позивач вважається нелегальним мігрантом, який перебуваючи на території України, порушує міграційне законодавство України.

Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень ч.1 ст.31 Закону №3773-VI , Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI ( далі Закон №3671-VI) позивачем ОСОБА_1 не надано, також відсутні підстави стверджувати, що він підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому посилання суду першої інстанції на можливість застосування до позивача ОСОБА_1 положень вищезазначених статей Законів №3773-VI, №3671-VI - є неспроможними.

Відповідно до матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не звертався до відповідача із заявою для оформлення дозволу на імміграцію, а тому висновок суду першої інстанції на не поширення на позивача положень постанови КМ України №1232 від 01.11.2022 року «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» щодо обмеження на імміграцію згідно Закону України «Про імміграцію» поза квотою, не заснований на законі.

Наведені позивачами обставини проживання ОСОБА_1 з травня 2022 року по січень 2023 року на території України без належно оформлених документів, перебування у шлюбі з громадянкою України позивачкою ОСОБА_2 , його працевлаштування, не є належними та допустимими доказами наявності у позивача права перебування в Україні згідно правових позицій Верховного Суду по справам №2340/2910/18 від 10.10.2019 року, №343/2242/16 від 23.01.2020 року, №755/14023/17 від 12.08.2020 року по подібним обставинам, які підлягають застосуванню судами згідно ч.5 ст.242 КАС України.

Викладене свідчить, що оскаржуване рішення від 12.01.2023 року про примусове повернення позивача ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни прийняте уповноваженою особою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в межах наданих повноважень з дотриманням положень міграційного законодавства України та обставин справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Позивачі 12.01.2023 року правомірно притягнуті уповноваженою особою ГУ ДМС України в Дніпропетровській області до адміністративної відповідальності в межах передбачених відповідними статтями санкцій, а саме: ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1 700 грн., ОСОБА_2 за ст.205 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн., оскільки вони здійснили правопорушення, відповідальність за які передбачена зазначеними статтями КУпАП.

Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржувані рішення відповідача з підстав, що порушення ОСОБА_1 . Закону №3773-VI обумовлено непереборними обставинами, а неможливість продовження строку його перебування на території України після 28.05.2022 року обумовлена зупиненням строків надання відповідачем адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції , та відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 288, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2023 року по адміністративній справі № 201/841/23 ( 2-а/201/28/2023) скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 30 діб.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий