Справа № 540/5153/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/5153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника відповідача Христюк В.В. (за довіреністю),

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, про стягнення не отриманої частини заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, про стягнення з Держави України в особі Херсонської обласної прокуратури на користь позивача матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015р. по 02.06.2021р. у розмірі 1674012,35 грн.

Вказаною ухвалою визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями від 22.03.2023 справу №540/5153/21 передано для розгляду головуючому судді Вовченко О.А.

Ухвалою від 27 березня 2023 року прийняти до провадження адміністративну справу №540/5153/21 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, про стягнення не отриманої частини заробітної плати та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників процесу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач з листопада 2011 року до 02 червня 2021 року працював в органах прокуратури Херсонської області та з 16.12.2015 року обіймав посаду начальника відділу місцевої прокуратури. Посилаючись на ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній з 26.10.2014 по 31.12.2016 та з 01.01.2017, на Закон України №79-VIII від 28.12.2014 та на рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 06.03.2020 вказує, що діями Держави України порушено його право власності на отримання заробітної плати у повному розмірі. Зазначає, що розмір матеріальної шкоди, яку мені спричинено, у вигляді нестриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. З ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 02.06.2021 включно, складає 1674012,35 грн.

До суду від відповідача 10.04.2023 за вх №11222/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що спірні правовідносини за період з 1 липня 2015 року до 26 березня 2020 року щодо нарахування і виплати заборгованості по заробітній платі та інших похідних платежів виникли до прийняття вищевказаного рішення Конституційним Судом України. Отже, рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття указаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Вказано, що враховуючи правове регулювання спірних відносин, відповідач за наявності законних підстав до 26.03.2020 нараховував та виплачував заробітну плату позивачу відповідно до вказаної постанови Уряду. Позивач помилково вважає, що з 27.03.2020 до 02.06.2021 заробітна плата йому повинна була нараховуватись і виплачуватись відповідно до вимог ст. 81 Закону № 1697-VІІ. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 не приймалось рішення кадрової комісії про успішне проходження атестації у зв`язку із чим, його переведення до окружної прокуратури не відбулось. Наказом керівника Херсонської обласної прокуратури від 02.06.2021 № 505к позивача звільнено з посади прокурора начальника Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури та з органів прокуратури Херсонської області на підставі п.7 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII за власним бажанням з 02.06.2021. Вказано, що на час звільнення позивача з органів прокуратури, ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах та не обіймав жодну посаду в окружній прокуратурі. Отже, на правовідносини щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу як начальнику відділу місцевої прокуратури у період з 26.03.2020 по 02.06.2021 рішення Конституційного Суду України № 6-р/20 також не поширюється, оскільки ці правовідносини з 25.09.2019 врегульовано іншим нормативно-правовим актом, а саме: Законом № 113-ІХ, який є чинним та неконституційним не визнано. Так само є чинними і положення Постанови № 505, а тому підстави для її незастосування до 02.06.2021 відсутні.

11.05.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №540/5153/21 до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином та своєчасно, 09.05.2023 за вх. №ЕП/16358/23 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позовну заяву та відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до листа Херсонської обласної прокуратури від 19.07.2021 №27-117вих-21: «… у період з 01.07.2015 по 02.06.2021 розмір Вашого посадового окладу встановлювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати прані працівників органів прокуратури» та складав:

- на посаді старшого прокурора прокуратури району з 01.07.2015 по 21.07.2015 - 1379,00 грн;

- на посаді прокурора прокуратури району з 22.07.2015 по 31.08.2015 - 1314.00 грн;

- на посаді прокурора прокуратури району з 01.09.2015 по 12.10.2015 - 1378.00 грн;

- па посаді прокурора прокуратури району з 13.10.2015 по 30.11.2015 - 1379.00 грн;

- на посаді прокурора прокуратури району з 01.12.2015 по 15.12.2015 - 1724.00 грн;

- на посаді начальника відділу місцевої прокуратури з 16.12.2015 по 05.09.2017-2263.00 грн;

- на посаді начальника відділу місцевої прокуратури з 06.09.2017 по 02.06.2021 -6000.00 грн».

При цьому, як зазначено відповідачем у відзиві, наказом керівника Херсонської обласної прокуратури від 02.06.2021 № 505к позивача звільнено з посади прокурора начальника Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури та з органів прокуратури Херсонської області на підставі п.7 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII за власним бажанням з 02.06.2021.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

За приписами статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (у первісній редакції) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Згідно з ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній з 01.01.2017) посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

За приписами статті 89 Закону України «Про прокуратуру»:

- у первісній редакції: функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України:

- у редакції Закону № 113-IX від 19.09.2019 - фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

Згідно статті 90 вказаного Закону:

- у первісній редакції: фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

- у редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016: прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Згідно з п.25 Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Закон України від 28 грудня 2014 року №80-VIII та Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII прийняті пізніше Закону України 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а тому з 2015 році норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №807/1171/16.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників органів прокуратури» визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як частиною другою статті 152 Конституції України, так і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відтак, враховуючи викладене, дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26 березня 2020 року.

Отже, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з Держави України в особі Херсонської обласної прокуратури на користь позивача матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 2603.2020 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 (далі Закон №113-ІХ, набрав чинності 25.09.2019), до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений підпунктом 4 пункту 21 цього розділу.

Згідно з пп. 4 п. 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: особи, які на день набрання чинності цим Законом займають адміністративні посади першого заступника Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора, вважаються звільненими з указаних адміністративних посад. Дія цього пункту не поширюється на заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а також на першого заступника і заступників Генерального прокурора, призначених на посаду після 30 серпня 2019 року.

Вищевказані норми Закону №113-ІХ неконституційними не визнавались.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у Каланчацькому відділі Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області на посаді начальника відділу місцевої прокуратури з 16.12.2015 по 02.06.2021.

Таким чином, враховуючи те, що у період часу з 26.03.2020 по 02.06.2021 позивач працював у Каланчацькому відділі Новокаховської місцевої прокуратури, а не у Херсонській обласній прокуратурі, та у вказаний період посада позивача не належала до посад, передбачених підпунктом 4 пункту 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, відтак і обчислення його заробітної плати правомірно здійснювалось у цей період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Отже, суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з Держави України в особі Херсонської обласної прокуратури на користь позивача матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 26.03.2020 по 02.06.2021 задоволенню також не підлягають.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Херсонська обласна прокуратура (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ).

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2023.

Суддя Вовченко О.А.