Справа № 520/6687/22
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 р. №520/6687/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.;

за участю секретаря судового засідання - Суховарової О.А.;

Представника позивача, Лисенко В.С.;

Представника позивача, Корольової В.Є.;

Представник відповідача, Ринденко М.С.;

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Шевченка, буд. 2,м. Харків, 61013, ) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків, 61052, ) визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Північного міжрегіонального управління ДПС з великими платниками податків, які полягають у винесенні податкового повідомлення-рішення від 22.02.2022 №5;

- зобов`язати Північне міжрегіональне управління ДПС з великими платниками податків скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.02.2022 № 5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків № 5 від 22.02.2022 прийняте з порушенням норм чинного законодавства, на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року прийнято до розгляду адміністративну справу №520/6687/22 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків є законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не виконі вимоги чинного податкового законодавства, з огляду на наявність у позивача, як платника податків, беззаперечного обов`язку здійснити у встановлені строки сплату узгоджених податкових зобов`язань, при цьому зазначає, що за несвоєчасну сплату таких зобов`язань законодавством передбачена відповідальність платника податків.

Також зазначає, що за результатами проведених контролюючим органом у 2017-2018 роках позапланових виїзних перевірок КП «Харківводоканал» було встановлено надходження на рахунки відповідача коштів, однак, навіть при наявності грошових коштів у достатньому розмірі для виконання взятих на себе податкових зобов`язань, позивач не виконує обов`язок, передбачений ст. 67 ПК України. При цьому, в силу приписів п. 187.10 ст. 187 ПК України, обов`язок щодо сплати ПДВ у КП «Харківводоканал» виникає тоді, коли відбувається зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку.

Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення №5 від 22.02.2022 винесеним відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що матеріали справи містять копію Сертифікату Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 №44/63.01-6, яким засвідчено неможливість виконання КП «Харківводоканал» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперерахування виділених сум субвенцій; протиправні дії третіх осіб, які унеможливили виконання податкових зобов`язань підприємства з ПДВ у періодах, починаючи з січня 2017 по лютий 2020 у термін протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 ПК України для подання податкової декларації. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача проти вимог заявленого позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Комунальне підприємство "Харківводоканал" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, .

Видами діяльності підприємства за КВЕД являються: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування; 56.29 Постачання інших готових страв; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.

Позивач перебуває на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Судом встановлено, що Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведена камеральна перевірка АТ "Харківводоканал" щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.10.2021р. по 31.12.2021р., за результатами якої було складено Акт перевірки від 21.01.2022 № 29/35-00-04-05-15/03361715 (а.с. 90-94 т. 1).

За висновками акту перевірки зазначено про порушення підприємством п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме недодержання 10-денного терміну, встановленого законодавцем, для своєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що стало підгрунттям для винесення Відповідачем податкового повідомлення-рішення від 22.02.2022 № 5 (копія додається), яким з посиланнями на п. 124.3 ст. 124 ПК України до КП «Харківводоканал» застосовано штраф у розмірі 50% на суму 913891,23 грн.

На підставі висновків акту камеральної перевірки відповідачем 22.02.2022 прийнято податкове повідомлення - рішення № 5, щодо застосування до Підприємства штрафної санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за травень 2018 року у розмірі 913891,23 грн. (а.с. 41-42 т. 1).

Не погодившись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням позивач скористався правом адміністративного оскарження, звернувся із скаргою, за результатами розгляду якої відповідач рішенням від 03.08.2022 № 8497/6/99-00-06-03-01-06 відмовив у задоволенні скарги КП «Харківводоканал», а висновки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення залишив без змін (а.с. 27-30 т. 1).

Не погодившись із висновками контролюючого органу, що відображені в акті перевірки, та винесеним на підставі останнього податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

За змістом пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю та формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Як з`ясовано під час судового розгляду, актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 57.1 ст.57 ПК України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 124.2. ст. 124 ПКУ передбачено застосування штрафних санкції У розмірі 25% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання за діяння вчинені умисно.

Відповідно до п.124.3. ст. 124 ПКУ передбено застосування штрафних санкції у розмірі 50% від суми несплаченого (несвосчасно сплаченого) грошового зобов`язання за діяння вчинені умисно повторно протягом 1095 календарних днів, або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визнається сумою податкового боргу платника податків. За несплату або несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу на умовах визначених податковим законодавством. Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених п.124.1 ст.124 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки. Нормами п. 124.2 та п. 124.3 ст. 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1 та 123.2 цієї статті, але вчинені умисно.

Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, за приписами п. 109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Суд відмічає, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.

Отже, ПК України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Слід відмити, що разом із цим, необхідно враховувати, що згідно п. 109.3 ст. 109 ПК України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України. В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена. Аналізуючи зазначені законодавчі положення, суд приходить до висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що податкова декларація з ПДВ за травень 2018 року позивачем була подана 20.06.2018 року за №.

Термін сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по декларації з ПДВ за травень 2018 року 30.06.2018 року.

Фактична сплата відбулась в період з 01.10.2021р- 16.12.2021р., тобто із затримкою сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ більше 90 календарних днів (від 1189 до 1265).

Також судом встановлено, що станом момент розгляду справи у суді по податковій декларації за травень 2018 року ще обліковується заборгованість у сумі 2 368 841 грн.

Суд зазначає, що судом була встановлена несвоєчасна сплата позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, проте умисності дій відповідачем не встановлено. Акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених п. 124.3 ст. 124 ПК України.

Жодних доказів умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ Північним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків до суду не надано.

Крім того, суд не вбачає можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про умисність діянь платника податків. Адже згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Вказані субвенційні кошти надавалися з метою погашення різниці між фактичною вартістю послуг КП «Харківводоканал» з водопостачання та водовідведення та тарифами, що затверджувалися органами державної влади, та які фактично мали статус державної гарантії щодо відшкодування збитків підприємства.

На виконання наведеної статті бюджетного закону між КП «Харківводоканал» та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації було укладено Договори про організацію взаєморозрахунків від 27.06.2017 №3-21/з та №4-21/з; від 13.11.2107 №З6-21/з, №31-21/з та №41/21-з; від 17.11.2017 №38-21/з, від 19.12.2017 №51-21/з відповідно до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 на загальну суму 123 015 395,73 грн.

При цьому вказана сума мала цільове призначення та за умовами п. 7 Договорів мала була бути перерахована до загального фонду державного бюджету на погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Із вказаної суми у 2017 році КП «Харківводоканал» отримало лише 48247167,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 11.07.2017 № 8, 9, 10 (а.с. 175-176, т. 2).

Позивач зазначив, що кошти, що залишилися, у розмірі 74768228,37 грн. завдяки неприйняттю Мінфіном рішення про перерахування підприємству субвенції на погашення різниці в тарифах та недоведення цього рішення до відома Казначейства, на рахунок підприємства ані у 2018, ані у 2019 році так і не надійшли, що унеможливило своєчасну сплату самостійно задекларованих зобов`язань у лютому - вересні 2017 року. Всі ці обставини стали підставою для звернення КП «Харківводоканал» до суду про визнання протиправною бездіяльність Мінфіну та зобов`язання центральний орган державної влади вчинити певні дії.

Судовими рішеннями всіх трьох інстанцій (справа №820/1410/18) дії Мінфіну були визнані незаконними та протиправними, але будь - яких дій з боку останнього щодо виконання ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» здійснено не було. В подальшому, для отримання належних позивачу 74 768 228,37 грн, підприємство звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Держави в особі Міністерства фінансів про відшкодування шкоди, завданої неперерахуванням сум субвенцій у розмірі 74 768 228,37 грн., який був задоволений 13.01.2020 (справа №922/1465/19). Кошти за цим рішенням суду підприємство почало отримувати лише наприкінці грудня 2020 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 30.12.2020 №4647, №4630, №2553, №4647 (а.с. 170-171 т. 1).

Усі отримані суми позивач у повному обсязі перераховував до бюджету на сплату ПДВ, що підтверджується копією платіжного доручення від 04.01.2021 №28 (а.с. 167 т. 1).

Всі ці дії свідчать про відсутність умисності дій позивача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ.

Щодо додоводів відповідача, що КП "Харківводоканал" при наявності грошових коштів у достатньому розмірі для погашення заборгованості не виконує податковий обов`язок платника податку сплатити суму податків в порядку і строки, визначені ПК України, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що господарська діяльність позивача є збитковою, що підтверджується копією протоколу Територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації від 05.07.2018 №3 (а.с. 20-22 т. 1).

Так, за змісту вказаного протоколу від 05.07.2018, узгоджена сума заборгованості Держави щодо відшкодування збитків КП «Харківводоканал» на покриття різниці в тарифах лише протягом 2010-2015 років складає 356 355 781,91 грн.

Доказом, що діяльність підприємства є збитковою підтверджується також Висновком комісійного експертного економічного дослідження від 17.12.2018 №21268/№27963 (а.с. 48-66 т. 1).

Відповідаючи на поставлені питання, експерти зазначають, що наданими для дослідження документами підтверджується наявність збитків підприємства внаслідок реалізації послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2016 по 30.06.2018 за регульованими на державному рівні тарифами, в тому числі: за 2016 рік - в загальній сумі 246856,4 тис. грн, за 2017 рік - в загальній сумі 275744,4 тис. грн, 1 півріччя 2018 року - в загальній сумі 174883,3 тис. грн.

Та обставина, що за період 2016-2020 роки, відповідно до форми №3 фінансової звітності "Звіт про рух грошових коштів", на які посилається відповідач, на рахунки підприємства надійшли кошти за послуги водопостачання та водовідведення, у розмірі достатньому для погашення боргу, не спростовує факту здійснення позивачем збиткової діяльності, та з урахуванням перерахунку вказаних коштів виключно за цільовим призначенням (заробітна плата, МБРР, льготи та субсидії, цільове фінансування придбання ОЗ, цільове фінансування об`єктів капітального будівництва), не свідчить про наявність у КП «Харківводоканал» можливості виконати зобов`язання щодо сплати боргу.

Крім того, Сертифікатом Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 №44/63.01-6 засвідчено неможливість виконання КП «Харківводоканал» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперерахування виділених сум субвенцій; протиправні дії третіх осіб, які унеможливили виконання податкових зобов`язань підприємства з ПДВ у періодах, починаючи з січня 2017 по лютий 2020 у термін протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 ПК України для подання податкової декларації (а.с. 33-34 т. 1). У зв`язку з чим КП «Харківводоканал», не отримавши більшу частину вказаної вище субвенції, не мало інших джерел для погашення заборгованості по сплаті податку на додану вартість у сумі 33 614 436,13 грн.

Щодо отриманого КП «Харківводоканал» Сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 44/63.01-6, відповідно до якого Комунальному підприємству «Харківводоканал» засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які перешкодили останньому сплатити податок на додану вартість у 2017-2019 роках, суд зазначає наступне.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року №671/97-ВР(надалі - Закон№671/97-ВР) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 Закону №671/97-ВР визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року №44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 року та чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до п. 3.1 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Дія таких обставин може бути викликана:

- винятковими погодними умовами і стихійним лихом (Acts of God) (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо);

- непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго), дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дія суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, обмеження комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту тощо);

- умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади, закриттям морських проток, ембарго, забороною (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.

З аналізу наведених норм вбачається, що форс-мажорними обставинами у розумінні вказаних нормативно-правових актів можуть вважатися обставини, зумовлені непередбачуваними погодними умовами, збройними конфліктами, актами органів державної влади та інших за умови, що їх неможливо було передбачити та вони є такими, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань.

При цьому, наявність у п. 3.1 положення щодо невичерпності переліку форс-мажорних обставин, наведених вище, не означає, що будь-які обставини, які унеможливлюють виконання зобов`язань заявником, можуть бути визнані форс-мажорними.

Так, пунктом 3.2 Регламенту передбачено, що не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо.

Як встановлено судом, в якості форс-мажорних обставин, засвідчених Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 44/63.01-6, зазначено: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперерахування виділених сум субвенції; протиправні дії третіх осіб щодо обов`язку (зобов`язання). Тобто, фактично у вказаному сертифікаті торгово-промислова палата засвідчила як форс-мажорні обставини, такі, що хоча і не прямо, однак опосередковано не відповідають вказаним приписам п. 3.2 Регламенту, оскільки пов`язують неможливість виконання відповідачем зобов`язань зі сплати податкового боргу з ненадходженням на рахунки КП «Харківводоканал» коштів на відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також неперерахуванням виділених сум субвенції, які у розумінні п.3.2 Регламенту об`єктивно не можуть вважатися також обставинами непереборної сили, оскільки є такими, що не призводять до тяжчих наслідків, ніж останні.

З приводу твердження відповідача про відсутність у вказаному Сертифікаті торгово-промислової палати посилань на норми Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п 6.12. Регламенту сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин.

У сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо податкових обов`язків / обов`язкових платежів вказується інформація про заявника, місце державної реєстрації, ідентифікаційний код, державна податкова інспекція, в якій платник податків зареєстрований, зобов`язання, обставини, докази, на які посилається зацікавлена особа, що унеможливлюють виконання податкових обов`язків / здійснення обов`язкових платежів у встановлений термін, та інші відомості, зокрема, про неможливість здійснення господарської діяльності тощо.

Отже, серед переліку відомостей, які підлягають обов`язковому відображенню Торгово-промисловою палатою України у сертифікаті про форс-мажорні обставини, відсутні відомості про положення нормативно-правового акта, зокрема Податкового кодексу України, які регулюють правовідносини, щодо яких такий сертифікат може бути застосований, у зв`язку з чим вказане вище твердження відповідача про обов`язковість наявності таких положень є необгрунтованим.

Посилання відповідача про втручання торгово-промислової палати у діяльність контролюючого органу шляхом здійснення Торгово-промисловою палатою України аналізу положень Податкового кодексу України, Закону України «Про Торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3) суд вважає безпідставним, оскільки видача вищевказаного сертифікату про форс-мажорні обставини не призвело до встановлення відповідачу будь-яких обов`язків щодо врахування такого сертифікату, а відтак і не може свідчити про втручання у діяльність контролюючого органу.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, оскільки відсутня умисність дій позивача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, відсутні підстави для застосування п. 124.3 ст. 124 ПК України, тому податкове повідомлення рішення від 22.02.2022 №5 підлягає скасуванню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Шевченка, буд. 2,м. Харків, 61013, ) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків, 61052, ) визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 5 від 22.02.2022, винесене Північним міжрегіональним управлінням ДПС з великими платниками податків, яким до Комунального підприємства "Харківводоканал" застосовано штраф у розмірі 913891,23 грн.

Стягнути на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Шевченка, буд. 2,м. Харків, 61013, ) судовий збір у сумі 13708,36 грн. (тринадцять тисяч сімсот вісім гривень) 36 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30,м. Харків, 61052 ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено та підписано 01 червня 2023 року.

Суддя Бідонько А.В.