Справа № 140/4971/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/4971/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.01.2023 №51 щодо відмови у переведенні з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника та призначити її згідно з статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка, починаючи з 20.12.2022 та виплатити пенсію з врахуванням виплачених сум.

Позов обґрунтований тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком. ОСОБА_1 вказує, що 16.04.1988 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який з 27.08.2018 отримав 1-А групу інвалідності, захворювання викликане впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №759463 та отримував пенсію по інвалідності захворювання, що пов`язане з впливом від аварії на ЧАЕС. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер, а тому 20.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПІФУ в Волинській області з заявою про перехід на інший вид пенсії - у зв`язку з втратою годувальника чоловіка ОСОБА_2 .

Однак, рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 02.01.2023 о/р № НОМЕР_1 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з недостатністю страхового стажу заявниці для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.

Позивач, покликаючись на неправильне трактування відповідачами норм, які передбачають право на отримання пенсії по втраті годувальника, вважає рішення ГУ ПФУ в м. Києві протиправним, просить його скасувати та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести на пенсію по втраті годувальника та призначити її згідно з статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка, починаючи з 20.12.2022.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

13.04.2023 відповідачем-1 ГУ ПФУ в м. Києві надано відзив, згідно якого заявлених позовних вимог не визнає, зазначає, що можливість призначення позивачу пенсії по втраті годувальника відсутня через недостатність страхового стажу заявниці для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідачем-2 ГУ ПФУ у Волинській області 26.04.2023 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти заявлених позовних вимог.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 02.07.2010 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закон України №1058 із зниженням пенсійного вік, передбаченого статтею 55 Закону №796- ХІІ.

19.12.2022 позивач звернулась до відповідача-2 із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: у разі втрати годувальника згідно із Законом України №1058 та Закону України №796. Вік позивача на дату звернення про перехід на інший вид пенсії у разі втрати годувальника становить 62 роки.

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. З урахуванням зазначеного Порядку органом, що приймав рішення за заявою ОСОБА_1 від 19.12.2022 про перехід на інший вид пенсії, а саме: у разі втрати годувальника, визначено Головне управління Пенсійного фонду України місті Києві.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу ГУ ПФУ в м. Києві області прийнято рішення від 02.01.2023 №51 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України №1058 у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону №1058, а саме відсутність достатнього страхового стажу, оскільки позивач не визнана особою з інвалідністю та її страховий стаж на дату звернення (20 років 21 день) недостатній для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058, права на призначення пенсії у разі втрати годувальника не має. З наведених підстав відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 02.07.2010 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закон України №1058 із зниженням пенсійного вік, передбаченого статтею 55 Закону №796- ХІІ.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.04.1988.

Чоловік позивачки - ОСОБА_2 з 27.08.2018 отримав 1-А групу інвалідності, захворювання викликане впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №759463 та отримував пенсію по інвалідності, захворювання, що пов`язане з впливом від аварії на ЧАЕС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

20.12.2022 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про перехід на інший вид пенсії - у зв`язку з втратою годувальника чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 02.01.2023 о/р № НОМЕР_1 позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з посиланням на недостатність страхового стажу заявниці для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача-1, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частини першої статті 9 зазначеного Закону відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII).

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Частиною 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідно до частини 4 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії становить: для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника; на двох і більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частинами.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 , - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою права визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом пункту першого частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є недостатність страхового стажу заявниці для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V, в редакції, яка діяла а момент в виходу позивача на пенсію (у 2010 році), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Разом з тим, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №768-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так, для потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які є потерпілими від наслідків ЧАЕС є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №768-Х11.

Оскільки ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідчення № НОМЕР_4 , тому її пенсійний вік було зменшено на 6 років.

Як вбачається з алгоритму розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , пенсію позивачу призначено з 02.07.2010, у віці 49 років. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 21 день.

За таких обставин, оскільки пенсію позивачу призначено на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, з врахуванням спеціального Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №768-ХІІ, ОСОБА_1 є особою, яка досягла пенсійного віку; на момент звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії ОСОБА_1 досягла віку 62 років, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_5 .

Суд звертає увагу, що виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Законом про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст.4 Закону).

У статті 9 Закону визначені види пенсійних виплат і соціальних послуг. Так, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як зазначалося, статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.

Відповідно до статті 38 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відноситься дружина померлого годувальника, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статті 26 Закону №1058-ІV.

Як слідує із встановлених обставин справи, підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника був висновок відповідача стосовно відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-ІV.

Однак суд вважає такі доводи відповідача наслідком неправильного тлумачення Закону, оскільки, за приписами статей 26, 38 Закону №1058-ІV підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття як «страховий стаж» є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у статті 36 названого Закону. Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Суд зазначає, що пенсійний вік, встановлений законодавством, це вік, по настанні якого, людина може претендувати на виплату пенсії за віком. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не дає визначення поняттю «пенсійний вік». Тобто, пенсійний вік можна визначити як вік людини, з настанням якого особа може, за загальним правилом, звернутися за призначенням пенсії.

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років і визначається як загальний пенсійний вік і для чоловіків, і для жінок.

Враховуючи, що станом на час звернення позивача 20.12.2022 із заявою про перехід на інший вид пенсії позивач досягла віку 62 років, тобто пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-ІV, у розумінні приписів частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника її чоловіка, а тому мала і має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а дії відповідача, які виразились у прийнятті оскаржуваного рішення щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника з підстав недостатності у позивача страхового стажу суперечать приписам чинного пенсійного законодавства.

Статтею 2 та частиною четвертою статті 242 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що відповідач-1, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію в разі втрати годувальника, діяв з порушенням матеріально-правових засад діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 КАС України, з огляду на що рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 02.01.2023 №51 слід визнати протиправним та скасувати, а право позивача на отримання державного соціального забезпечення підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії померлого чоловіка, починаючи з 20.12.2022 та здійснювати виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та враховуючи докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що стверджується квитанцією від 21.03.2023.

При цьому суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути з ГУ ПФУ в Миколаївській області, оскільки саме внаслідок прийняття ГУ ПФУ в м. Києві спірного рішення були порушені права позивача.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.01.2023 №51 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по віку на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтями 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , з 20.12.2022 та здійснювати виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський