Справа № 344/7120/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/7120/22 пров. № А/857/3134/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Пастернак І.А, у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 31 січня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00003994 від 20.12.2021, винесеною провідним фахівцем відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюком Л.М., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 102000,00 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ №00004084 від 20.12.2021, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.1321 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 102000,00 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення, припинити виконавче провадження №69144182, відкрите державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Нагорняком І.Р. згідно постанови від 02.06.2022 про стягнення з нього штрафу в розмірі 102000,00 грн та виконавче провадження №69098440, згідно постанови від 26.05.2022 про стягнення з нього штрафу в розмірі 102000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Скасовано оспорювані постанови і закрито справи про адміністративне правопорушення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України №512 від 27.09.2021 (далі - Інструкція №512) затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови, дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення, а оспорювані постанови у повній мірі відповідають усім критеріям та містять всю необхідну інформацію, а тому їх зміст відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1321 КУпАП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Крайник О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Каченюка О.І., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії BM №00003994 від 20.12.2021, винесеної уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті провідним фахівцем відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюком Л.М., 20.12.2021 о 09 год 19 хв, за адресою Н-09, км 430+200, Львівська обл. зафіксовано транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ AROCS 4140 AK, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - ТЗ) та Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів зазначених п.22.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) : навантаження на здвоєні осі ТЗ на 46,7% (11,95 тон), відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.1321 КупАП. Даною постановою на відповідальну особу ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000,00 грн.

Вищевказана постанова підписана кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_2 , містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображено фотографію ТЗ за результатами автоматичної фіксації ТЗ в момент вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, у постанові зазначено технічний прилад, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення WIM 46,46 номер свідоцтва про повірку UA.TR. 001 35 322/323 (а.с.8).

За змістом постанови серії BM №00004084 від 20.12.2022, винесеної уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті провідним фахівцем відділу цифрової трансформації та інформаційно-технічного забезпечення Департаменту аналітики та цифровізації Соколюком Л.М., 20.12.2021 о 16 год 45 хв, за адресою Н-09, км 430+200, Львівська обл. зафіксовано ТЗ та Відповідальна особа попустила рух транспортного засобу із перевищення нормативних параметрів зазначених п.22.5 ПДР: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 48% (12,197 тон), відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.1321 КупАП. Цією постановою на відповідальну особу ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 102000,00 грн.

Вказана постанова підписана кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_2 , а також містить посилання на веб-сайт з ідентифікатором доступу, на якому відображено фотографію ТЗ за результатами його автоматичної фіксації в момент вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, у постанові зазначено технічний прилад, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення WIM 46,46 номер свідоцтва про повірку UA.TR. 001 35 322/323 (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ, його власником є ДП Спецзалізобетон Відкритого акціонерного товариства Івано- Франківськцемент (а.с. 12).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником вищевказаного підприємства є Кшановський Я.М. (а.с.17).

До відзиву представником відповідача було надано сертифікат відповідності UA.TR.001 35 323-21 від 09.08.2021 щодо Приладу автоматичного зважування дорожніх ТЗ у русі WIM, сертифікат відповідності UA.TR.001 35 323-21 від 09.08.2021 щодо Приладу автоматичного зважування дорожніх ТЗ у русі WIM, сертифікат перевірки типу, фотокопії (а.с.103-106).

Вважаючи протиправними оспорювані постанови, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідно до оспорюваних постанов не підтверджується належними та допустимими доказами, поза розумним сумнівом, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесених ним постанов. Щодо вимог позивача про припинення виконавчих проваджень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні таких, оскільки ч.3 ст.286 КАС України встановлено вичерпний перелік дій, які має право вчинити місцевий загальний суд, за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 14 Закону України Про дорожній рух №3353-XII від 30.06.1993 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Пунктом 22.5 ПДР (в редакції, чинній на момент фіксації порушення) передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Статтею 1321 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Відповідно до ч.2 ст.1321 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі : п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Суб`єкта відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.1321 КУпАП, визначено ст.143 КУпАП, відповідно до якої, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені в оспорюваних постановах, а також підтверджуються фотографіями ТЗ під час фіксації правопорушення, а також інформаційною карткою габаритно-вагового контролю, яка містить інформацію про результати зважування.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги (п.17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019).

Допустима похибка вимірювання вагового комплексу складає 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу, та 16% щодо навантаження на осі, що передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Загальні технічні вимоги та методи випробування (дивитися п.2.2 табл.2 по загальній вазі та табл.4 по осям).

Враховуючи можливу максимально дозволену похибку автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, відсоткове перевищення навантаження на здвоєні осі транспортного засобу здійснюється за формулою : (Мфакт-Ммакс-16%*Мфакт )/Ммакс *100%, Де Мфакт фактичне навантаження транспортного засобу, зафіксоване в автоматичному режимі, Ммакс максимально допустиме п.22.5 ПДР навантаження на строєні осі.

Колегія суддів зазначає, що в оспорюваних постановах наявна інформація про технічний засіб, яким в автоматичному режимі, зафіксовано правопорушення (WIM 46) та результати автоматичної фіксації ТЗ в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Автоматична фіксація не передбачає здійснення інспектором розрахунків.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.

Частиною другою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, в тому числі, частинами другою, третьою статті 1321 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, основним доказом у приведених випадках є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови.

При цьому, технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічним регламентам засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №163 від 24.02.2016, на підтвердження чого додано до відзиву копії сертифікатів перевірки типу, сертифікатів відповідності.

Колегія суддів звертає увагу, що притягнення позивача до відповідальності відбулось відповідно до законодавства, зокрема положень КУпАП та Порядку №1174.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб- сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на невідповідність оспорюваних постанов вимогам Інструкції №512.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.3 Інструкції №512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Отже, Інструкцією №512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення, а тому оспорювані постанови в повній мірі відповідають формі, затвердженій додатком 1 Інструкції.

Колегія суддів також зазначає, що оспорювані постанови містять наступну інформацію : 1) про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; 2) транспортні засоби, які зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); 3) технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; 4) розмір штрафу та порядок його сплати; 5) правові наслідки, що настають у разі несплати штрафу, а також порядок оскарження постанови; 6) відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, оспорювані постанови відповідають усім наведеним вище критеріям та містять необхідну інформацію, передбачену КУпАП.

При цьому, подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені в оспорюваних постановах.

Також слід звернути увагу на те, що постанови містять інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні.

Нормативні габаритно-вагові параметри в постанові зазначаються шляхом посилання на п.22.5 ПДР.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо Інструкцією №512 передбачений порядок дій чи додаткові вимоги до рішення суб`єкта владних повноважень, не визначені законом та які ним безпосередньо не вимагаються, поведінка суб`єкта, який діє на виконання норм Конституції та законів України, не може бути поставлена під сумнів, а його рішення, зокрема, постанова, у випадку відповідності її Конституції України та законам України, не може бути скасована лише з міркувань, коли норми підзаконного акту передбачають інший порядок її оформлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття, встановлено заборону перевезення подільних вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують вказані параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі). У разі перевезення подільних вантажів вагові параметри не повинні перевищувати вищезазначені межі, а якщо останні мають більші значення, то видача дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, також не допускається.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1321 КУпАП, а тому оспорювані постанови відображають усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, є законними та обґрунтованими, а відтак відсутні правові підстави для їх скасування.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 січня 2023 року по справі №344/7120/22 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням судді Обрізка І.М. у відпустці з 22.05.2023 по 01.06.2023 та участі головуючого судді Кухтея Р.В. 02.06.2023 на семінарському занятті щодо підвищення кваліфікації діяльності органів суддівського самоврядування згідно наказу голови суду №300/к/тм від 31.05.2023 повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 05.06.2023.