Справа № 480/3638/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 р. Справа № 480/3638/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції В.О. Павлічек) від 08.11.2022 року по справі №480/3638/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 року № Ф-2331-54 на суму 22743,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження дізналася про наявність оскаржуваної вимоги ГУ ДФС у Сумській області. Вважає зазначену вимогу необґрунтованою, оскільки в період, за який нараховане зобов`язання від здійснення підприємницької діяльності, вона не займалась підприємницькою діяльністю, не звітувала про неї, доходів не отримувала, відповідач не проводив будь-якої перевірки її діяльності.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної вимоги відповідача. Зазначає, що оскаржувана вимога винесена на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, при цьому для формування вимоги про сплату боргу з єдиного соціального внеску необхідним є здійснення відповідного обчислення сум єдиного внеску у випадках, передбачених виключно Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 цього Закону обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Даними положеннями Закону не передбачено обчислення єдиного внеску на підставі інформаційної системи органу доходів і зборів, натомість передбачено обчислення єдиного внеску за актом перевірки, звітністю та за бухгалтерськими та іншими документами, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) нараховується єдиний внесок. У свою чергу, інформація до інформаційної системи органу доходів і зборів про нарахування платнику єдиного внеску не вносилася на підставі самостійно поданої ним звітності щодо сплати ЄСВ або за наслідками проведення перевірки щодо правильного нарахування платником єдиного внеску. У даному випадку фактично відбулося донарахування контролюючим органом єдиного внеску із відображенням відповідних нарахувань в інформаційній системі без проведення перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, що суперечить ч. 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Крім того, зазначає, що відповідачем порушено строки надсилання оскаржуваної вимоги.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Представник позивача надала клопотання, в якому просить провести розгляд справи без участі позивача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.10.2010р., дата припинення підприємницької діяльності 20.05.2019 року (а.с. 9-11), у цей період платник перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до інформаційної бази даних ГУ ДФС у Сумській області за позивачем обліковується заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців (код платежу 71040000) в сумі 22743,62 грн (а.с. 30), в зв`язку з чим відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 16.05.2019 року № Ф - 2331-54 на суму 22743,62 грн (а.с. 13).

Як зазначає, відповідач, у відповідно до інформаційної бази даних ГУ ДФС у Сумській області у позивача обліковується заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців. у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність (код платежу 71040000) в сумі 22743,62 грн. Крім того, згідно АРМ «Податковий блок» в реєстрі страхувальника відсутня інформація, щодо наявності пільги у ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску (відсутня позначка ФО інвалід та ФО пенсіонер).

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску Головним управлінням ДПС у Сумській області було сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску для фізичних осіб-підприємців за№ Ф-2331-54.

Не погоджуючись із правомірністю винесення оскаржуваної вимоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені діючим законодавством, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для її прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону визначено, що оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", врегульовує Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року N 449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за N 508/26953, яка також визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами (далі Інструкція).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом.

Мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої ст. 9 Закону № 2464). Тобто граничний термін сплати єдиного внеску для таких платників - 19 число місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, нарахування ЄВ в інтегрованих картках платників (далі - ІКП) по фізичних особах - підприємцях проводяться автоматично на центральному рівні, відповідно вимогам чинного законодавства.

Статтею 7 Закону №2464-VІ визначено базу нарахування єдиного внеску.

Згідно п. 2, 3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Також з 01.01.2017 ФОП - платники єдиного податку та ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (частина четверта ст. 4 Закону №2464 у редакції Закону №1774-VIII).

Згідно із змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148) до Закону №2464, з 01.01.2018 фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464). При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (пункту 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 у редакції Закону №2148).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI.

Враховуючи зазначені зміни у статті 7 Закону №2464-VІ, починаючи з 01.01.2017, у разі якщо ФОП які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом №2464. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Законами України «Про Державний бюджет України», установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200.00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн., а з 1 січня 2019 р. -4173 грн.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування позивачу єдиного внеску за період 2017 року - 1 квартал 2019 року відповідачем здійснювалось виходячи з розміру мінімального страхового внеску на місяць, що узгоджується з вимогами п.2, п.3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ.

Так за звітний 2017 рік позивачу нараховано 8448,00 грн., за звітний 2018 рік позивачу нараховано 9828,72 грн., за 1 квартал 2019 року позивачу нараховано 2754,18 грн. Загальна сума недоїмки за період 2017 р. 1 квартал 2019 рік складає 21030,90 грн.

При цьому, в матеріалах справи відсутня будь яка інформація, щодо наявності пільги у ОСОБА_1 по сплаті єдиного соціального внеску за період 2017 р. 1 квартал 2019 року.

Відповідач вказував, що станом на 01.10.2013 до ГУ Міндоходів у Сумській області від органів Пенсійного фонду була передана картка особового рахунку ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 «для ФОП, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування» (далі - 71040000), де обліковувалась загальна сума боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 1908,58 грн. Зазначена сума недоїмки в розмірі 1908,58 грн увійшла до загальної суми недоїмки, визначеної спірною вимогою.

Із розрахунку боргу по єдиному податку за спірною вимогою (а.с. 30), вбачається, що сума 1908,58 грн включає:

1542,72 грн. «нарах.плат.самост.о.п. по строку невизначений документ № і.е.n. від 02.01.2013 терм.спл.02.01.2013»;

170 грн. « 10.07.2013 донараховано ШС (за несвоєчасну сплату) акт пот р невизначений документ N.i.e.v.s від 10.07.2013».

На виконання вимог суду першої інстанції Головним управління Пенсійного фонду України у Сумській області під час розгляду справи надано карту особового рахунку позивача, якою підтверджено наявність зазначеного боргу, який складається із самостійно нарахованої платником суми єдиного внеску та штрафної санкції (а.с. 46).

При цьому в матеріалах справи відсутні будь які докази погашення позивачем вказаної суми боргу.

Враховуючи наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску, відповідачем сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою є сума єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом.

Законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, враховуючи наявну інформацію інтегрованої картки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VI та Інструкцією № 449.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на недотримання відповідачем строку направлення (вручення) йому примірника оскаржуваної вимоги, оскільки сама по собі така обставина не є прийнятною як єдина самостійна підстава для визнання протиправними і скасування спірних вимог, адже останні є правомірними по суті виявлених контролюючим органом порушень позивачем вимог законодавства.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05 жовтня 2022 року по справі № 320/4392/19.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №480/3638/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 01.06.2023 року.