Справа № 320/16207/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 20.02.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 481/05 від 29 жовтня 2021 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » з урахуванням змін, внесених Наказом Про внесення змін до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 жовтня 2021 року №481/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » №47-ки від 02 травня 2022 року;

- поновити позивача з 03 травня 2022 року на посаді начальника відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) або іншій рівнозначній посаді;

- стягнути з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 03 травня 2022 року по день ухвалення рішення в цій справі;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі позивача та в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в оскаржуваному наказі відповідачем не обґрунтовано наявність у діях позивача ознак (обставин), які можна кваліфікувати як перевищення повноважень з огляду на вичерпний перелік дій, які можуть бути кваліфіковані як такі, що вчинені з перевищенням службових повноважень, а також не зазначено конкретні норми (статті, пункти, розділи) матеріального права, котрі, на думку суб`єкта призначення, порушені позивачем. Крім того, відповідачем порушено порядок здійснення дисциплінарного провадження і накладення дисциплінарного стягнення, а саме не повідомлено позивачу про ініціювання відносно нього дисциплінарного провадження та проведення службового розслідування; позивач був позбавлений можливості ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, висновком за результатами службового розслідування, та надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, а також скористатися іншими правами, передбаченими Законом.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, зазначає, що дисциплінарна комісія дійшла правильного висновку щодо наявності у діях позивача дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини 2 статті 65 Закону №889-VІІІ. Стверджує, що листами відповідач неодноразова повідомляв позивача про відкриття відносно нього дисциплінарного провадження, а також про продовження строку здійснення такого дисциплінарного провадження. Зазначає, що позивач має вищу юридичну освіту, працював на посаді, кваліфікаційні вимоги якої передбачають наявність вищої освіти за освітнім ступенем не нижче магістра у галузі знань «Право», а також знання Закону України «Про державну службу». Тому вважає, що позивачу було достеменно відомо про свої права та обов`язки під час дисциплінарного провадження. Цим спростовуються твердження позивача про те, що він був позбавлений права на надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, оскільки дисциплінарною комісією неодноразово вживалися заходи для повідомлення позивача про розгляд дисциплінарного провадження відносно нього.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що дисциплінарною комісією було враховано притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності раніше, тому накладення спірного дисциплінарного стягнення є обґрунтованим. Наголошує на протиправному втручанні позивача в автоматичний розподіл виконавчих документів, що підтверджується матеріалами дисциплінарного провадження. Вказує, що Управлінням були належним чином направлені позивачу листи про відкриття дисциплінарного провадження та про продовження строку його здійснення на адресу, яка була відома Комісії. Вважає, що позивачу було достеменно відомо про свої права та обов`язки під час дисциплінарного провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30 червня 2021 року №2265/5 «Про проведення позапланової цільової перевірки діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)» у період з 05 липня 2021 року по 09 липня 2021 року робочою групою проведено позапланову цільову перевірку діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за період роботи 2020-2021 років.

Зокрема, перевірено Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно висновків, що містяться в довідці від 15 липня 2021 року, складеної за результатами проведення позапланової цільової перевірки у діяльності Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виявлені випадки порушення норм чинного законодавства, що свідчить про неналежне виконання працівниками своїх посадових обов`язків, а саме порушення вимог:

- статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) щодо недопущення втручання в автоматизовану систему виконавчого провадження;

- статті 13 Закону щодо строків вчинення виконавчих дій;

- частини першої та другої статті 18 Закону щодо вжиття заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчі дії, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом та Законом;

- частини п`ятої статті 26 Закону щодо строків винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

- статті 27 Закону щодо стягнення виконавчого збору;

- частини першої статті 30 Закону, пункту 14 розділу ІІІ Інструкції щодо об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

- частини третьої статті 33 Закону щодо зміни способу і порядку виконання рішення;

- статті 37 Закону щодо повернення виконавчого документа стягувачу;

- статті 39 Закону щодо закінчення виконавчого провадження;

- статті 45 Закону щодо розподілу стягнутих коштів;

- частини другої статті 47 Закону щодо строків перерахування коштів стягувачу;

- частини 8 статті 48 Закону щодо перевірки майнового стану боржника;

- статті 56 Закону щодо накладення арешту на майно (кошти) боржника;

- статті 57 Закону щодо визначення вартості майна боржника;

- статті 59 Закону щодо порядку зняття арешту з майна боржника;

- статті 71 Закону щодо виконання рішень про стягнення аліментів;

- пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо реєстрації обтяжень;

- пункту 8 розділу III Інструкції з примусового виконання рішень (далі - Інструкція) щодо строків відкриття виконавчого провадження за постановами про стягнення виконавчого збору;

- пункту 21 розділу III Інструкції щодо підготовки розпорядження про перерахування коштів;

- пункту 2 розділу VI Інструкції щодо стягнення витрат виконавчого провадження;

- пункту 4 розділу XVI Інструкції щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів;

- пункту 5 розділу XVI Інструкції щодо внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників;

- пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна щодо підготовки заявки на реалізацію майна;

- пункту 4 розділу Х Порядку реалізації майна щодо складання акту про проведені електронні торги;

- пункту 7 розділу II, пункту 2 розділу. IV Положення про автоматизовану систему щодо сканування документів виконавчого провадження.

Крім того, перевіркою виявлено порушення вимог статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432.

Окрім цього, вказаною довідкою було надано рекомендації щодо покращення діяльності, усунення виявлених порушень і недоліків.

29 липня 2021 року заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 подано клопотання до Начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) К. Міненку про порушення дисциплінарного провадження відносно начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивача, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого останнім дисциплінарного проступку.

Наказом відповідача від 01 вересня 2021 року №779/7 передбачено у період з 01 вересня 2021 року по 30 вересня 2021 року здійснити дисциплінарне провадження стосовно позивача, начальника відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого ним дисциплінарного проступку; за результатами розгляду дисциплінарної справи внести відповідне подання разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня його підписання.

15 вересня 2021 року супровідним листом №4393/1021 відповідач направив позивачу за адресою: АДРЕСА_1 лист-повідомлення про засідання дисциплінарної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В», призначено на 22 вересня 2021 року, у зв`язку з чим запропоновано позивачу з`явитися у вказаний день на 14 год. 00 хв.

Наказом відповідача від 28 вересня 2021 року №920/7 продовжено строк здійснення дисциплінарного провадження щодо позивача до 15 жовтня 2021 року.

12 жовтня 2021 року супровідним листом відповідач направив позивачу за адресою: АДРЕСА_1 лист-повідомлення про засідання дисциплінарної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» призначено на 18 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим запропоновано позивачу з`явитися у вказаний день на 14 год. 00 хв.

Наказом відповідача від 12 жовтня 2021 року №991/7 продовжено строк здійснення дисциплінарного провадження щодо позивача до 29 жовтня 2021 р.

18 жовтня 2021 року Дисциплінарною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено Акт про те, що позивач на засідання, яке відбулося 18 жовтня 2021 року, не прибув та про причини відсутності не повідомив.

21 жовтня 2021 року Дисциплінарною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено подання, відповідно до якого комісія просить вирішити питання про застосування до начальника відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу».

27 жовтня 2021 року супровідним листом відповідач направив позивачу за адресою: АДРЕСА_1 лист з пропозицією подати письмові пояснення протягом трьох днів з дня отримання повідомлення.

27 жовтня 2021 року Дисциплінарною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено Акт про те, що на засідання, яке відбулося 27 жовтня 2021 року, пояснень від позивача не було зареєстровано.

29 жовтня 2021 року відповідачем видано наказ №481/05 про накладення дисциплінарного стягнення на позивача: звільнено з посади начальника відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29 жовтня 2021 року за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 66, ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Указаним наказом зазначено, що у разі тимчасової непрацездатності датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність.

Наказом відповідача від 02 травня 2022 року №47-кн у зв`язку з закінченням тимчасової непрацездатності та звільненням позивача наказано внести зміни до наказу відповідача від 29 жовтня 2021 року №481/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », а саме пункт 3, яким фактично враховано всі подані позивачем листки про тимчасову непрацездатність. Тому датою фактичного звільнення позивача є 02 травня 2022 року.

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №889-VІІІ).

Згідно з вимогами ст. 61 Закону № 889-VІІІ службова дисципліна державних службовців забезпечується, зокрема, шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Стаття 38 Закону № 889-VIII вказує на те, що поняття проходження державної служби охоплює прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, зокрема і питань притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, регламентованих розділом VIII цього Закону.

Частиною 1 ст. 64 Закону № 889-VIII визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарним проступком згідно з п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Пункти 3 та 4 ч. 2 ст. 66 Закону № 889-VIII вказують, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п. 4, п. 5, п. 12 та п. 15 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану. А у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п. 2 та п. 8 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Статтею 69 Закону № 889-VIII визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Відповідно до вимог ч. 9, ч. 10, ч. 11 ст. 69 Закону № 889 Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно з вимогами ст. 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Стаття 74 Закону № 889-VIII передбачає, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Статтею 77 Закону № 889-VIII визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення приймається суб`єктом призначення на підставі саме пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії та на підставі такої пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії суб`єкт призначення встановлює обставини справи та вид дисциплінарного проступку і його юридичну кваліфікацію, котрі зазначаються суб`єктом призначення, у власному рішенні (наказі, розпорядженні) про накладення дисциплінарного стягнення.

Окрім того, звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише за умови дотримання суб`єктом призначення встановленої Законом № 889-VIII процедури прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення, та отримання суб`єктом призначення перед накладенням дисциплінарного стягнення письмового пояснення від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, або оформлення відмови у наданні такого пояснення відповідним актом, підтвердженої двома державними службовцями.

Так, за положеннями статей 75 і 76 Закону № 889-VIII обов`язок суб`єкта призначення отримати письмове пояснення від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, перед накладенням дисциплінарного стягнення (ст. 75 Закону № 889-VIII) кореспондується з правом державного службовця на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення дисциплінарного стягнення, та за результатами такого ознайомлення вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи (ст. 76 Закону № 889-VIII) і надання таких пояснень та ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи здійснюється після завершення розгляду дисциплінарної справи дисциплінарною комісією та передачі подання дисциплінарної комісії на розгляд суб`єкту призначення, і до прийняття суб`єктом призначення рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що усі повідомлення про ініціювання та здійснення дисциплінарного провадження, розгляд справи дисциплінарною комісією, про необхідність прибуття на засідання комісії чи про надання пояснень тощо відповідач направляв позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом із тим, позивач під час розгляду справи надав належні і достатні докази про те, що за вказаною адресою він із своєю родиною не проживає з липня 2020 року. Згідно з наданими позивачем доказами з липня 2020 року позивач із своєю родиною проживає в іншому населеному пункті за адресою: АДРЕСА_2 . Саме цю адресу ним зазначено в декларації.

Тобто позивач не міг та не мав можливості отримувати листи відповідача, які направлялися в м. Тетіїв за колишньою адресою його проживання. Це означає також і те, що відповідачем не доведено належними і достатніми доказами виконання ним вимог законодавства щодо належного сповіщення позивача про здійснення процедури дисциплінарного провадження, додержання прав та повідомлення про результати цього провадження, оскільки здійснені відповідачем сповіщення направлялися на адресу, за якою позивач не проживав. При цьому позивачем не приховувалася зміна адреси місця проживання, вона зазначалася ним у декларації, вимогами законодавства на позивача не покладався обов`язок повідомляти відповідача про зміну місця проживання, а відповідачем не надано доказів щодо вжиття заходів для встановлення чи уточнення місця проживання позивача.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем належних та достатніх заходів щодо ознайомлення позивача із висновками службового розслідування і іншими матеріалами дисциплінарного провадження, ініційованого відповідно до наказу відповідача, отримання пояснень позивача у даному дисциплінарному провадженні перед оформленням результатів дисциплінарної справи, після відновлення працездатності позивача та його виходу на роботу.

Разом з тим, лише 27 жовтня 2021 року, тобто вже після підготовки Дисциплінарною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подання, відповідно до якого комісія просила вирішити питання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу», позивачу було запропоновано подати пояснення.

Таким чином, з огляду на неправильне визначення місця проживання позивача, неповідомлення позивача про ініціювання відносно нього дисциплінарного провадження та проведення стосовно нього службового розслідування, ознайомлення його із відповідним наказом про ініціювання дисциплінарного провадження та обізнаність його про проведення такого дисциплінарного провадження та службового розслідування не підтверджено ніяким чином. Відтак, позивач фактично був позбавлений можливості ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, зокрема із висновком за результатами службового розслідування, та можливості надавати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи, порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи, бути присутнім під час виконання відповідних заходів, подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

Враховуючи відсутність у позивача будь-якої інформації про суть та зміст дисциплінарного провадження, відкритого відповідно до наказу відповідача, а також про зміст документів, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, інших матеріалів дисциплінарної справи, позивача фактично позбавлено можливості надати пояснення на засіданні дисциплінарної комісії.

При цьому 27 жовтня 2021 року супровідним листом відповідач направив позивачу (за адресою: АДРЕСА_1) лист з пропозицією подати письмові пояснення протягом трьох днів з дня отримання повідомлення. Тобто, з 27 жовтня 2021 року позивач мав три дні з дня отримання цього повідомлення на те, щоб подати свої пояснення. Проте, 27 жовтня 2021 року Дисциплінарною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено Акт про те, що на засідання, яке відбулося 27 жовтня 2021 року, пояснень від позивача не було зареєстровано.

З вищевикладеного вбачається, що відповідачем порушено вимоги норм чинного законодавства щодо дотримання строку на подання пояснень, оскільки надати пояснення позивачу запропоновано лише листом від 27 жовтня 2021 року та після складення подання про вирішення питання про звільнення позивача із займаної посади, а вказаний акт складено у той же день.

Вищевказане свідчить про порушення відповідачем процедури та порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

В довідці від 15 липня 2021 року, складеної за результатами проведення позапланової цільової перевірки у діяльності Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виявлені випадки порушення норм чинного законодавства, що свідчить про неналежне виконання працівниками своїх посадових обов`язків.

Разом із тим, складена довідка не ґрунтувалася на документах та інших доказах, які б підтверджували викладені в ній висновки. Фактично відповідачем не було долучено жодного доказу на підтвердження вищезазначених обставин, не надано матеріалів виконавчих проваджень щодо яких дійсно було встановлено вищезазначені порушення, не надано докази в чому саме полягає вина позивача в цих порушеннях, не надано скарги сторін виконавчих проваджень в межах тих порушень, про які зазначив відповідач та які негативні наслідки від цих правопорушень настали для сторін виконавчого провадження.

Дисциплінарною комісією на підставі матеріалів перевірки встановлено, що керівниками органів державної виконавчої служби Київської області систематично та безпідставно до автоматизованої системи виконавчого провадження вносяться відомості про виконання державними виконавцями рішень Європейського суду з прав людини, внаслідок чого порушується встановлений законодавством порядок розподілу виконавчих документів між державними виконавцями.

Так, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження 11 березня 2021 року о 11:41 за використанням кваліфікованого електронного підпису начальника відділу ОСОБА_1 до цієї системи в профілі державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 у вкладку «Спеціалізація» несанкціоновано (без достатніх правових підстав) внесені зміни (редаговано) з розділу «інших категорій виконавчих документів» на «за рішенням Європейського суду з прав людини».

Аналогічні зміни виявлені у профілях таких державних виконавців Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби:

1) Профіль державного виконавця ОСОБА_4 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 12 березня 2021 року 14:15).

2) Профіль державного виконавця ОСОБА_5 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 12 березня 2021 року 14:15).

3) Профіль державного виконавця ОСОБА_6 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 16 березня 2021 року 09:55).

4) Профіль державного виконавця ОСОБА_7 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 16 березня 2021 року 09:56).

5) Профіль державного виконавця ОСОБА_8 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 22 березня 2021 року 13:07).

6) Профіль державного виконавця ОСОБА_9 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 22 березня 2021 року 13:07).

7) Профіль державного виконавця ОСОБА_5 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 22 березня 2021 року 13:07).

8) Профіль державного виконавця ОСОБА_4 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 8 квітня 2021 року 10:48).

9) Профіль державного виконавця ОСОБА_9 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 8 квітня 2021 року 10:48).

10) Профіль державного виконавця ОСОБА_5 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 8 квітня 2021 року 10:48).

11) Профіль державного виконавця ОСОБА_10 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 13 квітня 2021 року 11:03).

12) Профіль державного виконавця ОСОБА_11 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 3 червня 2021 року 10:37).

13) Профіль державного виконавця ОСОБА_12 (дата та час внесення змін (редагування) розділу «за рішенням Європейського суду з прав людини» - 3 червня 2021 року 10:38).

Відповідно до вимог пункту 2 розділу ІІІ Положення про АСВП, виконавчі документи розподіляються між державними виконавцями у довільному порядку із дотриманням черговості та з урахуванням встановленого коефіцієнта й кількості виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у державного виконавця, крім випадків, передбачених пунктами 6, 7 цього розділу.

При автоматичному розподілі виконавчих документів застосовуються такі коефіцієнти: повний коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється без обмежень; середній коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється на рівні 1/2 від повного коефіцієнта; низький коефіцієнт - розподіл виконавчих документів здійснюється на рівні 1/3 від повного коефіцієнта; нульовий коефіцієнт - розподіл виконавчих документів не здійснюється. Низький або нульовий коефіцієнт застосовується для керівника органу державної виконавчої служби, середній, низький або нульовий - для заступника керівника органу державної виконавчої служби (п. 3, 4 розділу ІІІ Положення про АСВП).

Відповідно до вимог пункту 5 розділу ІІІ цього Положення, інформація про коефіцієнт вноситься до Системи керівником органу державної виконавчої служби.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу ІІІ Положення про АСВП виконання рішень Європейського суду з прав людини, рішень про конфіскацію майна, вилученого митними органами, здійснюється виключно державними виконавцями, визначеними керівником органу державної виконавчої служби. Інформація про державних виконавців, на яких покладається виконання таких рішень, вноситься до Системи керівником органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог пункту 11 розділу ІІІ Положення про АСВП, керівник органу державної виконавчої служби або його заступник кожного робочого дня до 09.30 здійснює облік виходу на роботу державних виконавців та у разі відсутності державного виконавця вносить відповідні дані до Системи. Автоматичний розподіл виконавчих документів на відсутнього державного виконавця не здійснюється.

Згідно з пунктом 16 розділу ІІІ Положення про АСВП, у разі незапланованої відсутності державного виконавця керівник органу державної виконавчої служби або його заступник до 10.00 години першого дня його відсутності вносить до Системи інформацію про необхідність передачі виконавчих проваджень іншому державному виконавцю.

Державний виконавець за допомогою Системи приймає всі незавершені виконавчі провадження відсутнього державного виконавця відповідно до взаємозамінності, про що Системою формується акт.

У день виходу (до 10.00 години) на роботу державного виконавця керівник органу державної виконавчої служби або його заступник вносить до Системи відповідну інформацію. Виконавчі провадження, які передавалися іншому державному виконавцю, повертаються державному виконавцю, про що Система формує акт.

Таким чином, з приведеного аналізу Положення про АСВП вбачається, що на керівника та на його заступника покладені обов`язки щодо внесення змін до Системи, зокрема, інформації про коефіцієнт вноситься до Системи.

Разом із тим, в матеріалах дисциплінарної справи відсутні пояснення державних виконавців (щодо яких начебто вносилися відомості) з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно позивача та взагалі відсутні будь-які докази вчинення таких дій (роздруківки з системи із доказами наявності таких позначень, дані щодо реєстрації входу посадових осіб в систему, щодо видачі та закріплення за посадовими особами кваліфікованого електронного підпису та належності виявленого підпису позивачу тощо), як і відсутні будь-які докази того, що саме позивачем вчинялися такі дії.

Суд першої інстанції вірно наголосив, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до державного службовця, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

При цьому, об`єктивна сторона проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених положеннями загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом №889-VІІІ, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів та розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Особливе значення під час визначення діяння державного службовця як «дисциплінарного проступку» має наявність у вчиненні цього діяння «вини» державного службовця, тобто певного психічного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.

При цьому, оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретні посадові обов`язки, які порушені позивачем. Відсутні ці відомості і в тій частині довідки та матеріалів дисциплінарної комісії, які стосуються здійснення контролю позивача за виконавчими провадженнями.

Факт виявлення тих чи інших недоліків в межах конкретного виконавчого провадження не є підтвердженням здійснення неналежного контролю з боку начальника органу ДВС за цим виконавчим провадженням. Для здійснення такого висновку перевіркою та дисциплінарною комісією мали бути встановлені факти таких порушень закону, про які безпосередньо у встановленому порядку було доведено до відома начальника органу ДВС і щодо яких ним вчинено протиправні діяння (бездіяльність чи дії). Разом з тим, саме таких фактів комісією не встановлено, проте з використанням загальних фраз та посиланням на загальні норми сформульовано висновок щодо вини позивача.

Тобто в оскаржуваному наказі не конкретизовано в чому саме полягає вчинення дисциплінарного проступку, який передбачений п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону №889 (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків).

Так, з матеріалів дисциплінарної справи та оскаржуваного наказу неможливо встановити, які саме порушення вчинено позивачем особисто та чи дійсно такі порушення з боку позивача мали місце.

Формулювання підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, наведені в матеріалах дисциплінарного провадження та оскаржуваному наказі, не містять чіткого формулювання конкретних порушень, які б свідчили про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку та не вказані негативні наслідки, причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника, та не надано доказів на підтвердження протиправності дій позивача.

Крім того, у поданні дисциплінарної комісії не конкретизовано ступінь доведеної вини у вчиненні дисциплінарного проступку та не конкретизовано чому саме обрано такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення.

Щодо інших доводів відповідача про порушення позивачем посадових обов`язків зазначених у поданні, суд першої інстанції вірно вказав, що останні є безпідставними та не конкретизованими, оскільки не містять ні посилання на положення посадової інструкції, ні на норми законодавства, які були порушені позивачем.

У змісті подання, яке було підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відсутні факти, що підтверджують вчинення позивачем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів.

Відповідачем в оскаржуваному наказі не наведені обставини, у чому саме полягає неналежне виконання позивачем посадових обов`язків. Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення, не наведення обставин вчинення дисциплінарного поступку не можуть вважатися належною оцінкою в юридичному розумінні.

Наказ як офіційний документ повинен характеризуватися точністю, стислістю і зрозумілістю, та повинен містити точне формулювання суті та обставин допущеного позивачем проступку, що стало підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Відсутність належного обґрунтування наказу про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Аналогічна правова позиція викладена і постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №1340/4847/18.

Крім того, дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця.

Зокрема, під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків і, з урахуванням установлених обставин, суб`єктом призначення має бути з`ясовано необхідність накладення дисциплінарного стягнення, а в разі його накладення - обґрунтовано необхідність застосування конкретного його виду.

При цьому, такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади державної служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу та повинен застосовуватись у виняткових випадках і за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 813/2640/18.

Водночас відповідач, усупереч вказаному, належним чином не обґрунтував необхідність застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування іншого, крім звільнення з посади державної служби, виду дисциплінарного стягнення.

Також не було наведено про наявність/відсутність наслідків (збитків), які настали внаслідок дій позивача, та не надано жодної оцінки їх тяжкості, в разі наявності тощо.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним, оскільки під час проведення дисциплінарного провадження не було доведено вини позивача та чітко в наказі не зазначено шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою правопорушника, які б спричини застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення.

Враховуючи, що рішення, яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №481/05 від 29 жовтня 2021 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » з урахуванням змін, внесених Наказом Про внесення змін до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 жовтня 2021 року №481/05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » №47-ки від 02 травня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки судом визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, то позивач підлягає поновленню на раніше займаній посаді з дня, наступного за днем звільнення позивача із займаної посади, тобто з 03 травня 2022 року.

Згідно з вимогами ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до вимог п. 8 цього Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом із тим, під час розгляду справи жодних документів щодо такого розрахунку позивачем не надавалося. Крім того, у суду відсутні достовірні відомості про можливе подальше місце роботи (служби) позивача після звільнення та отримувану ним заробітну плату.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту заявленої позовної вимоги за викладеного позивачем її формулювання буде зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 03 травня 2022 року по 13 лютого 2023 року (по дату винесення рішення суду), що не є відмовою в задоволенні заявленої позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось позивачем, апеляційна скарга відповідача не містить заперечень, зокрема в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05.06.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна