Справа № 160/485/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/485/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року (головуючий суддя Савченко А.В.)

в адміністративній справі №160/485/23 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до відповідача Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся 06.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70498226 від 08.12.2022 р. з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №160/16625/21, виданого 28.11.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення заборгованості у розмірі 1762,20 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку із встановленою законом процедурою виконання рішення суду щодо стягнення коштів за рахунок бюджетних асигнувань, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби та підлягав поверненню на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 70498226 від 08.12.2022 р. отримана Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 26.12.2022 р. та за результатами її розгляду державному виконавцю направлено клопотання про повернення виконавчого документа стягувану з вищевказаних підстав. На адресу начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) також направлено заява про здійснення контролю за законністю виконавчого провадження та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №70498226 від 08.12.2022. Позивач вважає, що винесена державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження розпочата ним всупереч встановленого законодавством порядку процедура примусового виконання судового рішення із стягненням витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору, подальшим накладенням арештів на майно та рахунки є безпідставним порушенням прав та інтересів Фонду. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вважає, що Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 70498226 від 08.12.2022, винесена з порушенням вимог ст. 25 Бюджетного кодексу України і ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», є протиправною та підлягає скасуванню.

14 лютого 2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення її у справі у якості третьої особи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 р. клопотання ОСОБА_1 про залучення третьої особи у справі №160/485/23 задоволено. Залучено ОСОБА_1 до участі у справі №160/485/23 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70498226 від 08.12.2022 р. з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №160/16625/21, виданого 28.11.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення заборгованості у розмірі 1762,20 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 .

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, що є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №70498226 від 08.12.2022 р. з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №160/16625/21, виданого 28.11.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення заборгованості у розмірі 1762,20 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повернення виконавчого листа стягувачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 (третя особа) та Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (відповідач) подано апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 (третя особа) та Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (відповідач) просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказують, що Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - банках України. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач має статус державної організації (установи, закладу). Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. За даними публічно доступної інформації з офіційного сайту Державної казначейської служби України Фонд гарантування вкладів фізичних осіб із кодом не має статусу розпорядника чи одержувача бюджетних коштів, відповідно не має відкритих рахунків у Державній казначейській службі України. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має статус державної установи, яка не має рахунків у Державній казначейській службі України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 р. у справі №160/16625/21 Клопотання представника позивача Олійника В.В. про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково, а саме:

- стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1762,20 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (код за , вул. Січових Стрільців, 17, м. Київ, 04053);

- в решті заявленого клопотання відмовлено. (а.с.11-6)

Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кухарським Олександром Миколайовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2022р. ВП №70498226 про стягнення заборгованості у розмірі 1762,20 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. (а.с.10).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою від 30.12.2022 р. №60-13136/22, в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із встановленою законом процедурою виконання рішення суду щодо стягнення коштів за рахунок бюджетних асигнувань, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби та підлягає поверненню на підставі п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.18)

Також Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із заявою від 30.12.2022 р. №60-13137/22, в якій просив скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №70498226 від 08.12.2022 р. з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №160/16625/21, виданого 28.11.2021 р. Дніпропетровським окружним адміністративним, про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1762,20 грн. (а.с.19)

Крім того, в матеріалах справи міститься постанова, яка винесена старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кухарським Олександром Миколайовичем про повернення виконавчого документа стягувану від 16.01.2023 р. ВП №№70498226 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.77)

Позивач вважає протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу про стягнення заборгованості з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначена Конституцією та законами України.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Водночас, згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), частиною 1 статті 1, встановлюються гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (рішення суду), та особливості їх виконання.

Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI полягає в тому, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

- державний орган;

- державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

- юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

При цьому, частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (Порядок № 845).

Слід взяти до уваги, що пунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до пп. 3 п. 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Також пунктом 26 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку за визначеним кодом економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 28 цього Порядку.

Судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.

Безспірне списання коштів з рахунків підприємств, установ, організацій здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку коштів на рахунку.

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів, що обліковуються на рахунку бюджетної установи, яка здійснює централізоване обслуговування боржника, у межах відповідних бюджетних асигнувань з урахуванням положень пункту 25 цього Порядку.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що рішення про стягнення коштів з державних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто органом Державної казначейської служби України.

При цьому таке списання можливо лише в разі наявності у державної установи відповідних бюджетних призначень, рахунків у Державній казначейській службі України, тобто наявність у такої установи статусу бюджетної установи.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до частин 1-3 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності та перебуває в його господарському віданні.

Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (в тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання (ескроу), а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - банках України.

Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач має статус державної організації (установи, закладу).

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, за даними публічно доступної інформації з офіційного сайту Державної казначейської служби України встановлено, що юридична особа із кодом (позивач) не має статусу розпорядника чи одержувача бюджетних коштів, відповідно не має відкритих рахунків у Державній казначейській службі України.

Будь-яких доказів наявності у позивача статусу бюджетної установи матеріали справи не містять.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №70498226 було вчинено запит до Державної податкової служби щодо наявності у позивача (боржника) рахунків, на який отримано відповідь про наявність у позивача рахунків виключно в Національному банку України.

За приписами п.п. 7, 8 Порядку №845 у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Відповідно до п. п. 47, 48 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене вище, колегія судів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач має статус державної установи, яка не має рахунків у Державній казначейській службі України, а відтак на виконавчі документи, за якими боржником виступає Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, поширюється дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників.

З врахуванням приписів пунктів 7, 8, 48, 49 Порядку № 845 стягнення судового збору на користь третьої особи за додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 р. у справі №160/16625/21 має здійснити орган Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів із додержанням вимог Порядку №845.

При цьому таке стягнення може бути здійснене на підставі поданих керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Оскільки Порядком №845 передбачена певна послідовність дій державної виконавчої служби для стягнення на користь стягувача присуджених коштів, і ці дії не можуть бути вчинені поза процедурою виконавчого провадження, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак про відсутність підстав для їх задоволення.

Оскільки вищенаведені обставини та норми права залишилися поза увагою суду першої інстанції, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позову.

Виходячи з того, що судом першої інстанції прийнято рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції в силу приписів ст. 317 КАС України.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи спір, що стосується виконання судового рішення, слід брати до уваги, що в разі не виконання рішення суду, яке набуло законної сили, підривається авторитет судової гілки влади і в цілому авторитет демократичної держави.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане.

Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду.

Оскільки довіра людини до суду формується не тільки через прийняття судом справедливого рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

Натомість невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі.

Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року, в якій зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у зв`язку з тривалим невиконанням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2010 по справі № 2а-760/11 позивач звернувся до Європейського суду з прав людини, яким прийнято рішення від 12.10.2017 у справі «Бурмич та інші проти України», яке стосується системної проблеми не виконання державою судових рішень.

Європейський суд з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» постановив, що повторення одних і тих самих висновків у величезній кількості схожих рішень не сприятиме досягненню справедливості, і лише накладе істотний тягар на ресурси Суду. Це не сприятиме жодним чином посиленню захисту прав людини згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. …судові рішення ухвалені на користь заявника, не були виконані своєчасно, за що несе відповідальність держава.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 287, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова