Справа № 520/2268/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р.Справа № 520/2268/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 06.02.23 року по справі № 520/2268/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність прокурорів Харківської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання від 17.05.2022 року, яке було повторно направлено 22.09.2022 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати протиправною бездіяльність прокурора Харківської обласної прокуратури Хірного В.О., який 22.09.2022 року відмовився отримувати копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання від 17.05.2022 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 року та направити до суду першої інстанції для розгляду справи по суті. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що вимоги позивача не належить розглядати в рамках адміністративного судочинства, оскільки вони не стосується захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язані із оскарженням окремих процесуальних дій правоохоронних органів. Вказує, що Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 року у справі №19-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Посилаючись на ч.2 ст.9 КАС України, стверджує, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Зауважує, що держава повинна повного мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист. Наголошує, що Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст.55, ч.ч. 1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 17.05.2022 року позивач звернувся до прокурора Харківської обласної прокуратури Куриленко Д.В. з письмовим клопотанням про здійснення заходів нагляду з додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області, у якому звернув увагу на не відповідність дій слідчого Фіщенкова Р.В. вимогам чинного законодавства, які потребують перевірки.

24.05.2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 було зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури, в провадженні якого на даний час перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №001801 від 30.11.2021 року, розглянути клопотання позивача від 17.05.2022, в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

На судовому засіданні 24.05.2022 року під час розгляду справи №553/1176/22 був присутній прокурор Жилін В.А., про що зазначено в ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 року по справі №553/1176/22.

Згідно до виписки з ЄРДР за №001801 до прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво входять: Жилін В.А., Куриленко Д.В., Гултай П.М., Хірний В.О. Прокурори Куриленко Д.В., Гултай П.М., Хірний В.О. беруть участь у судових засіданнях, 22 вересня 2022 року у прокурорів Куриленко Д.В. та Хірного В.О. були призначені судові засідання у Київському районному суді м.Харкова, у зв`язку з чим позивач прибув до Київського районного суду для особистого вручення ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022 року. 22 вересня 2022 року прокурор Хірний В.О. відмовився особисто отримати копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання від 17.05.2022 року та надав електронну адресу: .

22 вересня 2022 року позивач направив копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022 року на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вказав прокурор Хірний В.О.

Про результати розгляду зазначених звернень відповідач не повідомив позивача, хоча в клопотанні зазначено номер мобільного телефону, а також відповідач не здійснив заходів нагляду за додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області.

Вважаючи, що така бездіяльність відповідача, є протиправною, порушує права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не належить розглядати в рамках адміністративного судочинства, оскільки вони не стосується захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язані із оскарженням окремих процесуальних дій правоохоронних органів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п.2 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №560/1679/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. (п.14 ч.1 ст.92 Конституції України).

Згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 10 ст.3 КПК України встановлено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду в своїх рішеннях, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (зокрема, постанова від 03.07.2018 року у справі №826/27224/15).

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року була розглянута скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Харківської обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0001801 від 30.11.2021 року, яка полягає у не розгляді в порядку ст.220 КПК України клопотання про повернення тимчасово вилученого майна від 17.05.2022 року.

Отже, звертаючись до Харківського окружного адміністративного суду із позовною вимогою визнати протиправною бездіяльність прокурорів Харківської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання від 17.05.2022 року, яке позивачем повторно направлено 22.09.2022 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач фактично просить розглянути бездіяльність Харківської обласної прокуратури, скарга щодо якої була задоволена ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 року у справі №553/1176/22.

Таким чином, фактично спір у даній справі полягає у з`ясуванні обставин щодо не розгляду клопотання від 17.05.2022 року та відмови у прийняті процесуального документа в рамках кримінального провадження №0001801.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яка за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для позивача певні правові наслідки, у зв`язку з чим із таких правовідносин не може виникати публічно - правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Наведений характер правовідносин та вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, в зв`язку з чим позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, спір у справі виник не з приводу реалізації органом внутрішніх справ управлінських функції як суб`єкта владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при організації останнім виконання правоохоронної функції відповідно до КПК України у кримінальному провадженні №0001801.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, оскільки питання оскарження дій прокурора регламентовані нормами Кримінального процесуального кодексу України та підлягають розгляду місцевими загальними судами, що з урахуванням предмету позову виключає можливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 по справі № 520/2268/23 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 05.06.2023 року