Справа № 420/10164/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/10164/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі №420/10164/22 за позовом ОСОБА_1 до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

17.06.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області №458-VIII від 24.12.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства на території Теплицької сільської ради (за межами населеного пункту)» в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Теплицьку сільську раду Болградського району Одеської області у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки та передачі її у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0009, яка розташована за межами населеного пункту на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач вказує на те, що Земельний кодекс України гарантує кожному громадянину право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 га, однак, відповідач в порушення вимог законодавства України надав ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, при цьому жодним чином не мотивувавши своє рішення.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 20 вересня 2022 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області від 24.12.2021 року № 458-VIІ в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) села Мирнопілля, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1000 га.

Зобов`язано Теплицьку сільську раду Болградського району Одеської області повторно розглянути клопотання від 10.12.2021 року в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом обставин.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить будь-яких обґрунтованих підстав неможливості задоволення органом місцевого самоврядування заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею саме 2,0 га.

Зобов`язуючи відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.12.2021 року та прийняти відповідне рішення, суд попередньої інстанції послався на те, що це є належним способом захисту прав позивача, оскільки розгляд поданого клопотання передбачає з`ясуванню обставин, зокрема, щодо відповідності місця розташування бажаної земельної ділянки, дотримання усіх визначених законом умов, необхідних для надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись частково із зазначеним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд змінити мотивувальну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0009 є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не розпайована та знаходиться у власності відповідача. Оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0009 на теперішній час не має власників, на переконання позивача, останній має право на передачу земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення селянського господарства.

Також, скаржник звертає увагу, що відповідач, як орган місцевого самоврядування зловживає своїми правами під час прийняття рішення щодо передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності, неправильно трактуючи положення статті 121 Земельного кодексу України.

Скаржник наголошує, що відсутність у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення посилання на кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0009, надає можливість відповідачу визначити будь-яку іншу земельну ділянку, в межах якої буде надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано апеляційним судом, 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області на ділянці з кадастровим номером :01:003:0009.(а.с.13-15)

24 грудня 2021 року Теплицькою сільською радою Болградського району Одеської області прийнято рішення №458-VIІ, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) села Мирнопілля, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, зокрема, ОСОБА_1 0,1000 га. (а.с.10-12).

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Набуття права на землю громадянами врегульовано главою 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України), яка, зокрема, визначає підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності (стаття 116), порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами (стаття 118), норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (стаття 121 ЗК України), повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (стаття 122 ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування) відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як установлено апеляційним судом, та зазначено вище, в межах даних спірних правовідносин позивач звертаючись до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області із клопотанням, просив надати дозвіл на розроблення землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га.

За наслідками розгляду поданого клопотання, орган місцевого самоврядування прийняв рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області (за межами населеного пункту) села Мирнопілля, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,1000 га.

Судова колегія наголошує, що чинним законодавством України визначено лише максимальні можливі розміри передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції правильно враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 року по справі № 379/656/16-а, відповідно до яких органи місцевого самоврядування мають право надавати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства будь-якого розміру у межах до 2,0 га, а також установлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать.

Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого статтею 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись власником.

За таких правових висновків, орган місцевого самоврядування вирішуючи клопотання про відведення безоплатно у власність земельної ділянки в порядку ст.118 ЗК України, може самостійно визначати конкретне місце розташування та розмір такої ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах до 2 га., навіть, якщо у клопотанні міститься прохання про надання земельної ділянки в іншому місці та в іншому розмірі.

Між тим, колегія суддів зауважує, що таке рішення повинно мати певний рівень аргументації в частині неможливості надання земельної ділянки саме в тому розмірі і в тому місці, про яке просить особа у своєму клопотанні.

Вищевказане обумовлене загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, а саме його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, спірне рішення не містить обґрунтування неможливості надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 2,0 га.

Наведене свідчить про те, що органом місцевого самоврядування під час розгляду клопотання позивача від 10.12.2021 року не було здійснено повну перевірку наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га.

Щодо належного способу захисту прав позивача, обраного судом першої інстанції способу захисту, в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею саме 2,0 га, судова колегія зазначає про таке.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно із статтею 26 якого виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Положеннями частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Тобто, саме на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради за результатами розгляду питань, які регулюють земельні відносини, орган місцевого самоврядування, в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Крім того, рішення про надання дозволу на розробку проекту землевідведення або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення органу місцевого самоврядування.

З урахуванням наведеного, вирішення клопотання про надання земельної ділянки в порядку ст.118 ЗК, в частині визначення її розміру та місця розташування, відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Згідно до приписів частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, а єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, обраний судом першої інстанції спосіб, на думку суду апеляційної інстанції з огляду на необхідність з`ясування органом місцевого самоврядування обставин наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на розроблення землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га, є належним засобом захисту порушених прав позивача.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано застосував такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання в частині надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,0 га та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин.

Доводи скаржника про те, що відповідач зобов`язаний надати позивачу земельну ділянку саме в розмірі 2 га. та в межах земельної ділянки із кадастровим номером :01:003:0009 колегія суддів відхиляє, оскільки як зазначено вище, орган місцевого самоврядування може самостійно визначати конкретне місце розташування та розмір ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах до 2 га., навіть, якщо у клопотання міститься прохання про надання земельної ділянки в іншому місці та в іншому розмірі.

Насамкінець, у контексті вирішення даного спору, який виник між учасниками справи, колегія суддів уважає за необхідне зазначити про те, що нормами Земельного кодексу України передбачено можливість передачі громадянам земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі до 2 га.

При цьому, положеннями земельного законодавства України не заборонено громадянам у подальшому збільшувати площу отриманої земельної ділянки до граничного розміру до 2 га. Приписи чинного законодавства також не містять заборони або будь-яких обмежень на повторне звернення громадян до уповноважених органів із заявами про отримання додатково земельної ділянки у межах установленого граничного розміру.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі №420/10164/22 за позовом ОСОБА_1 до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян