Справа № 953/2179/23
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2179/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Мордухович К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (м.Київ, вул. Федора Ернста 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м.Харкова 27.03.2023 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5250642 від 22.01.2022 року, закрити провадження по справі. Як на підставу позову посилається на те, що 22.01.2022 року відповідачем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.126 КУпАП. Позивач вважає, що дана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на неповному, необ`єктивному і не всебічному розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2023 року було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 клопотання представника позивача про заміну відповідача задоволено. Замінено відповідача з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції на Департамент патрульної поліції.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постановою старшого інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції серії ЕАО№5250642 від 22.01.2022 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до змісту постанови вбачається, що 22.01.2022, о. 10-08 год. в м.Харкові, вул. Культури 8, водій здійснив паркову авто менше ніж 10 метрів до пішохідного переходу, при перевірці документів не мав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування, чим порушив п.2.1 а ПДР України-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, в результаті чого притягнутий до відповідальності за ч.2 ст. 126 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Позивач вказує, що не порушував ПДР, інспектор розглянув справу без встановлення обставин по справі. Також, незважаючи на пояснення позивача, справа інспектором розглянута упереджено, не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, не було реалізовано право позивача на правову допомогу. Посилався на те, що автомобіль був припаркований, він не рухався, факт того, що на ньому приїхав позивач та його там припаркував не доведено. Крім того, позивач надав для перевірки інспекторам два посвідчення водія. Перше-видане штатом Нью-Йорк 27.03.2017, дійсне до 29.09.2023 та друге № НОМЕР_1 , видане штатом Флорида, в якому чітко вказано, що позивач має право керування транспортним засобом категорії «В». Також позивачем для огляду працівникам поліції було надано посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане ГАИ МВД УМВД від 02.02.1985 року на його ім`я, безстроково, відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 має право керувати транспортним засобом категорії «В».

08.05.2023 до суду надійшов відзив представника первісного відповідача Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що дійсно, 22.01.2022 о 10-08 год. по вул. Культури 8 в м.Харкові, ОСОБА_2 здійснив паркування транспортного засобу ВАЗ 21013 реєстраційний номер НОМЕР_3 менш ніж на 10 м. до пішохідного переходу, при перевірці документів з`ясувалось, що він не мав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування, чим порушив п.2.1 а ПДР України. Поліцейський підійшов до водія, ним виявився ОСОБА_2 , представився, пояснив причини застосування поліцейськими превентивних заходів. Під час перевірки документів, які підтверджують право керування транспортним засобом ВАЗ 21013 реєстраційний номер НОМЕР_3 встановлено, що позивач не мав при собі водійського посвідчення. Враховуючи викладене позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

11.05.2023 від позивача надійшла змінена позовна заява, в якій він просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5250642 від 22.01.2022 року, закрити провадження по справі. Посилався на те, що його автомобіль був припаркований по вул. Трінклера в м.Харкові наспроти буд. 22, що відрізняється від місця скоєного правопорушення, вказаного в постанові серії ЕАО№5250642 від 22.01.2022, м.Харків вул. Культури буд. 8. При цьому даний транспортний засіб стояв, а не рухався. Вказаним автомобілем ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_4 керувала його дружина- ОСОБА_3 . Посилався на те, що відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП наступає у випадку керування транспортним засобом, натомість його автомобіль був припаркований, а не зупинений працівниками поліції, тобто ніякого фізичного керування автомобілем не відбувалось. Більш того, при перевірці документів він надав для перевірки аж два посвідчення водія. Перше це посвідчення видане штатом Нью-Йорк 27.03.2017 року, яке дійсне до 29.09.2023, а також посвідчення № НОМЕР_1 , видане USAштатом Флорида. Вказав, що на даний час законодавство України не забороняє користуватися водійськими посвідченнями, виданими в період існування Радянського союзу.

26.05.2023 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог.Вказав, що дійсно, 22.01.2022 о 10-08 год. по вул. Культури 8 в м.Харкові, ОСОБА_2 здійснив паркування транспортного засобу ВАЗ 21013 реєстраційний номер НОМЕР_3 менш ніж на 10 м. до пішохідного переходу, при перевірці документів з`ясувалось, що він не мав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування, чим порушив п.2.1 а ПДР України. Поліцейський підійшов до водія, ним виявився ОСОБА_2 , представився, пояснив причини застосування поліцейськими превентивних заходів. Під час перевірки документів, які підтверджують право керування транспортним засобом ВАЗ 21013 реєстраційний номер НОМЕР_3 встановлено, що позивач не мав при собі водійського посвідчення. Враховуючи викладене позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками завчасно, сторона позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позовної заяви підтримали та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, та з огляду на те, що сторони по справі були повідомлені про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином, клопотань від учасників справи матеріали справи не містять, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постановою старшого інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції серії ЕАО№5250642 від 22.01.2022 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно оскаржуваної постанови до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КпАП України застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. з зазначенням, що 22.01.2022, о. 10-08 год. в м.Харкові, вул. Культури 8, водій здійснив паркову авто менше ніж 10 метрів до пішохідного переходу, при перевірці документів не мав посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування, чим порушив п.2.1 а ПДР України-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянином США, має посвідчення водія ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року INTERNATIONAL Driving Permit (Міжнародний водійський переклад), виданого USA, штатом Флорида, останній має право на керування транспортними засобами категорії «В».

Також, сторона позивача зазначає, що ОСОБА_4 було надано працівникам поліції для огляду посвідчення водія видане штатом Нью-Йорк, USA, ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 , яке дійсне до 29.03.2023.

Крім того, позивач посилається на те, що в нього також наявне посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане ГАИ МВД УМВД від 02.02.1985 року на його ім`я, безстроково, відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 має право керувати транспортним засобом категорії «В».

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За приписами частини 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, відсутність посвідчення водія відповідної категорії у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що посвідчення водія може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом.

Такого ж висновку дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 14.11.2017 року у справі №711/4707/17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що відповідач інспектор УПП в Харківській області ДПП упереджено розглядав справу, не встановивши всі обставини справи. Заперечень, доказів на спростування даної інформації відповідачем до суду не надано.

Відповідно до вимог п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 травня 1993 року за №340, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на українське посвідчення водія, а також видача їм українських посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року (далі - Конвенція).

Частиною 2 статті 41 Конвенції встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340 із змінами, є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, а згідно статті 16 КУпАП іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

З досліджених судом копій посвідчення водія ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року INTERNATIONAL Driving Permit (Міжнародний водійський переклад), виданого USA, штатом Флорида, останній має право на керування транспортними засобами категорії «В». Також, ОСОБА_2 має посвідчення водія видане штатом Нью-Йорк, USA, ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 , яке дійсне до 29.03.2023. Крім того, позивач надав для огляду також наявне посвідчення водія серії НОМЕР_2 вдане ГАИ МВД УМВД від 02.02.1985 року на його ім`я, безстроково, відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 має право керувати транспортним засобом категорії «В».

Таким чином, зазначені документи (посвідчення водія ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року INTERNATIONAL ОСОБА_5 (Міжнародний водійський переклад), виданого USA, штатом Флорида, посвідчення водія видане штатом Нью-Йорк, USA, ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 , яке дійсне до 29.03.2023) не є Міжнародним водійським посвідченням в розумінні Конвенції про дорожній рух 1968 року (Женева).

Суд враховує те, що позивач є громадянином США, перебуває на території України тимчасово, а пред`явлені ним працівнику поліції посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 )посвідчення водія ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року INTERNATIONAL Driving Permit (Міжнародний водійський переклад), виданого USA, штатом Флорида, посвідчення водія видане штатом Нью-Йорк, USA, ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 , яке дійсне до 29.03.2023), містить усю необхідну інформацію, передбачену в Додатку №6 до вказаної Конвенції.

Крім того, суд погоджується з думкою сторони позивача та не спростовано відповідачем, що позивач є громадянином США, окрім посвідчень водія виданих іншою країною, позивач надав для огляду також наявне посвідчення водія серії НОМЕР_2 вдане ГАИ МВД УМВД від 02.02.1985 року на його ім`я, безстроково, відповідно до змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 має право керувати транспортним засобом категорії «В» та Законодавство України на теперішній час не забороняє користування водійськими посвідченнями виданими в період існування ОСОБА_6 .

Інших доказів суду не надано.

Вказані обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.6ст.161КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Стосовно заяви позивача щодо поновлення пропущеного на оскарження строку, то суд зазначає, що позивач ОСОБА_2 , обґрунтував причини пропуску строку звернення до суду, розцінює їх поважними, з огляду на військовий стан та неодноразове звернення до суду, таким чином заява про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом підлягає задоволенню.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Оскільки відповідач не надав суду жодних належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_4 22.01.2022 року Правил дорожнього руху України, а саме п. 2.1 а ПДР України, а також відео з бодікамери поліцейського 470014, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, постанова ЕАО№5250642 підлягає скасуванню.

В матеріалах справи міститься відповідь УПП в Харківській області ДПП від 04.05.2023 зі змісту якої вбачається, що надати копії з відеозаписів з запитуваного нагрудного відео реєстратора не є можливим, тому що копії усіх наявних відеозаписів, зроблених під час запитуваної події, зберігалися відповідно до загального порядку зберігання та видачі відеозаписів затвердженого наказом МВС №1026 від 18.12.2018 не менше ніж 30 діб.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою не доведено вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ЕАО№5250642 від 22.01.2022 року, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст.2, 6-10,77, 205, 229, 241-246,255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Поновити строк на звернення до суду ОСОБА_7 .

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка 315 А) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО№5250642 від 22.01.2022 року, винесену інспектором 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Ребряковим В.В. (м.Харків вул. Шевченка 315 А), якою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КпАП України та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Я. В. Губська