Справа № 160/291/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2023 року Справа № 160/291/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
03.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви (вх. №6208/23 від 24.01.2023), просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які полягали у не зарахуванні ОСОБА_1 пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періоду роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат»;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, призначивши ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 26.09.2022 з дня подачі зави про призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Проте, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, а також не зараховано період навчання позивача до страхового стажу. Позивач вважає таку позицію відповідача протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 відкрито провадження у справі №160/291/23 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
15.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2615/23), в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, оскільки оскаржене рішення про відмову у призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за результатом розгляду за принципом екстериторіальності заяви позивача про призначення пенсії. З огляду на викладене, відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. По суті спору у відзиві на позовну заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нічого не зазначено.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 26.09.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, зареєстрованою за №8687, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, та відповідними документами.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Заява від 26.09.2022 про призначення пенсії за віком позивачу відпрацьовувалась за принципом єдина черга та автоматизованим шляхом потрапила на відпрацювання до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Пенсійний вік, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) жінкам, які народилися в період з 01.04.1974 по 30.09.1974 становить 49 років 6 місяців.
Вік заявниці 48 років.
Необхідний страховий стаж, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) становить 20 років.
Необхідний пільговий стаж на роботах із особливо важкими і особливо шкідливими умовами праці визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1), становить 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Страховий стаж особи становить 42 роки 10 місяців 10 днів.
Пільговий стаж роботи за списком №1 12 років 10 місяців 10 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання за записами трудової книжки, оскільки неможливо визначити точний період навчання. Для зарахування періодів навчання, необхідно надати диплом або уточнюючу довідку з навчального закладу.
Дата з якої матиме право на пенсійну виплату 08.11.2023.
Зазначене рішення направлено позивачу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про направлення рішення» від 14.10.2022 №0400-010211-8/105040.
18.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням надати, зокрема, відповідь про незараховані до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи.
Рішенням від 03.10.2022 № 41 відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням віку 49 років 6 місяців.

Згідно з п. 1 ст. 114 Закону №1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пенсійний вік, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 жінкам, які народилися в період з 01.04.1974 по 30.09.1974 становить 49 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 1.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення прав на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 3 Порядку застосування списків передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Для призначення пенсії до заяви позивачем надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видані ліквідатором ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»: від 21.09.2022 №123-1775 за період з 01.07.1992 по 10.03.1994, якою підтверджено 1 рік 8 місяців 10 днів пільгового стажу за Списком №1; від 21.09.2022 №123-1774 за період з 11.03.1994 по 30.04.2001, якою підтверджено 7 років 1 місяць 20 днів пільгового стажу за Списком №1; від 21.09.2022 №123-1773 за період з 01.01.2007 по 02.08.2016, якою підтверджено 1 рік 5 місяців 10 днів пільгового стажу за Списком №1; від 21.09.2022 №123-1772 за період з 03.08.2016 по 02.08.2021, якою підтверджено 2 роки 3 місяці пільгового стажу за Списком №1.

До пільгового стажу за Списком №1 не зараховано період роботи: з 20.10.1999 по 30.04.2001, так як він не підтверджений наказом про результати атестації робочих місць по комбінату.

Відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.09.2022 №143-922 та №143-923, виданих ПАТ «Камет-Сталь» пільговий стаж за Списком №1 за період з 01.09.2021 по 27.07.2022 складає 10 місяців 22 дні.

До пільгового стажу за Списком № 1 зараховано період з 01.09.2021 по 30.06.2022.

Період роботи з 01.07.2022 по 27.07.2022 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 та страхового стажу, у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на дату звернення за призначенням пенсії.

До страхового стажу не зараховано період навчання згідно трудової книжки оскільки запис про навчання містить виправлення. Для зарахування періоду навчання необхідно надати диплом або довідку за денною формою з місця навчання.

Страховий стаж позивача складає 40 років 3 місяці 1 день (врахований по 30.06.2022), у тому числі робота за Списком №1 11 років 10 місяців 13 днів (копія стажу для розрахунку додається). Дата з якої позивач матимете право на пенсійну виплату 08.11.2023.

Не погоджуючись із такою позицією пенсійного органу, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок та умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, передбаченої Списком №1 (у даному випадку), та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах і досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637).

Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 10.12.2020 у справі №372/403/17.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №439/1148/17.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з абз.1,3 п. 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Відповідно до абз. 4, 5 п. 2.14 Інструкції №58 якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , позивач:

- навчався у ПТУ №22 з 26.09.1991 по 23.06.1992 а спеціальністю машиніст крана металургійного виробництва 4 розряду, згідно диплому НОМЕР_3 від 24.06.1992 (запис №1);

- 01.07.1992 прийнятий до Дніпровського металургійного комбінату ім. Ф.Е. Дзержинського у доменний цех машиністом крану металургійного виробництва на ливарному дворі доменної печі 2 розряду на підставі розпорядження про прийом №1987 від 24.06.1992 (запис №2);

- 01.5.2001 переведена там само машиністом крану металургійного виробництва з підйому та переміщення готової продукції 3 розряду на підставі розпорядження по цеху №337 від 07.05.2001 (запис №3);

- Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського з 28.02.1997 перейменований у Відкрите акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського» на підставі розпорядження про реєстрацію №101-р від 28.02.1997 (запис №2а);

- Відкрите акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського» з 23.05.2011 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського» на підставі наказу від 23.05.2011 №479 (запис №4);

- 17.03.2012 у зв`язку з приведенням найменувань професій у відповідність зі штатним розкладом переведена там само машиністом крану металургійного виробництва 3 розряду на підставі розпорядження про переведення №0016 від 19.03.2012 (запис №5);

- Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського» з 25.01.2017 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» на підставі наказу від 25.01.2017 №84 (запис №6);

- 02.08.2021 звільнена у зв`язку з переведенням за п. 5 ст. 36 КЗпП України до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» на підставі наказу №840 від 02.08.2021 (запис №7);

- 03.08.2021 прийнята до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» в доменний цех розливні машини машиністом крану металургійного виробництва 3 розряду за переведенням з ПАТ «ДМК» на підставі наказу №221к від 02.08.2021 (запис №8);

- переведена в доменний цех розливні машини машиністом крану металургійного виробництва 5 розряду на підставі розпорядження про переведення №60/1 від 01.09.2021 (запис №9);

- Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 перейменовано у приватне акціонерне товариство «Камет-Сталь» на підставі наказу від 11.02.2022 №163.

Вказані записи та відмітки у трудовій книжці позивача виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців.

Записи в трудовій книжці ніким не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались.

Разом з тим, щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання згідно трудової книжки, оскільки запис про навчання містить виправлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до запису №1 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , позивач навчався у ПТУ №22 з 26.09.1991 по 23.06.1992 за спеціальністю машиніст крана металургійного виробництва 4 розряду, згідно диплому НОМЕР_3 від 24.06.1992.

На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» (далі Закон №1060) від 23.05.1991 №1060-ХII (на момент вступу та завершення навчання).

Відповідно до ст. 24 Закону №1060 випускнику державного або іншого акредитованого навчально-виховного закладу видається відповідний документ про освіту встановленого зразка. Зразки документів про освіту затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 32 Закону №1060 професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо). Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами. Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів. Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави. Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

В пункті 8 Порядку № 637 визначено, що час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 (у редакції станом на дату навчання) період навчання в ПТУ прирівнюється до роботи, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або в пільгових розмірах (п. «з» ч.1 та ч. 3 п. 109 розділу VІІІ).

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи, що трудова книжка позивача містить запис про навчання позивача з 26.09.1991 по 23.06.1992, а також, що відповідачами не заперечується працевлаштування 01.07.1992 позивача на роботу, стаж якої зараховано до пільгового стажу за Списком №1, період навчання повинен бути зарахований відповідно до записів у трудовій книжці позивача.

Разом з тим, суд наголошує, що норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періоду навчання, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження такого навчання.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку №637, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Тобто, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У даному випадку суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці не визнавались недійсними в судовому порядку, їх зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких неточностей, з посиланням на дати та номери відповідних документів, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим наявність виправлень у даті навчання позивача не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду навчання до пільгового стажу позивача.

Разом з тим, суд зазначає, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 №638/18467/15-а сформував правову позицію, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, пенсійним органом не надано доказів на підтвердження такої перевірки періоду навчання позивача, що свідчить про неналежну перевірку відповідачем-2 наданих позивачем документів, що призвело у результаті до порушення прав позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періоду навчання до страхового стажу.

Також, суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть спростовувати наявність страхового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність незарахування до пільгового стажу періоду навчання позивача з 26.09.1991 по 23.06.1992 у ПТУ №22, у зв`язку із чим, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати вказаний період навчання до пільгового стажу роботи позивача.

Щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001, з причин непідтвердження наказом про результати атестації робочих місць по комбінату, що встановлено зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» від 29.11.2022 №36062-26541/Я-01/8-0400/22, суд зазначає таке.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено роботу позивача у спірний період машиністом крану металургійного виробництва (записи №2 та №3).

Довідкою від 21.09.2022 №123-1774 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в ПАТ «ДМК» в доменному цеху, зокрема, з 11.03.1994 по 30.04.2001 в доменному виробництві за професією, посадою машиніст крана металургійного виробництва, зайнятий на гарячих роботах, що передбачено Списком №1, розділ ІІІ підрозділ 1а, код КП 1030100а-13792, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994.

Крім того, у зазначеній довідці вказано, що робоче місце атестовано на підставі постанови по комбінату «Про атестацію робочих місць за умовами праці» №813 від 20.10.1994, листів Головного держексперта області за умовами праці №14/1-121 від 26.10.1999, №14/1-261 від 27.12.2000 про подовження строку дії постанови №813 від 20.10.1994 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.12.2001. Копії зазначених документів надавались позивачем разом із заявою про призначення пенсії, а також містяться у матеріалах адміністративної справи.

Разом з тим, суд наголошує, що постановою ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» від 29.12.2006 №992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» та переліком робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення (додаток №1 до постанови), листом Головного державного експерта області з умом праці від 29.11.2011 №003/07-1-406 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці у створених нових структурних підрозділах, постановою ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» від 26.12.2012 №656 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників доменного цеху» та переліком робочих місць доменного цеху, працівникам яких за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільги та компенсації за роботу зі шкідливими (особливо шкідливими) та важкими (особливо важкими) умовами праці (додаток №1 до постанови), постановою ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 26.12.2017 №23 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників доменного цеху» та переліком робочих місць доменного цеху, працівникам яких за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено (не підтверджено) право на пільги та компенсації за роботу зі шкідливими (особливо шкідливими) та важкими (особливо важкими) умовами праці (додаток №1 до постанови), копії яких містяться у матеріалах справи та були надані разом із заявою позивача про призначення пенсії, підтверджено проведення атестації робочих місць по комбінату, належність професії позивача до Списку №1, а також право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 24.06.2016 №461 професія позивача машиніст крану металургійного виробництва належить Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідними записами трудової книжки позивача підтверджено факт роботи позивача у спірний період на посаді, що відноситься до Списку №1, атестованою за умовами праці, що надає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

Також, суд звертає увагу на те, що проведення атестації підтверджене довідками та постановами, вже дослідженими судом у даному рішенні.

В той же час, відповідачем не враховано до пільгового стажу спірний період роботи позивача з підстав відсутності саме наказу про проведення атестації робочого місця.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1.

На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

За встановлених обставин, суд доходить висновку про безпідставне неврахування періоду роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 до пільгового стажу позивача, оскільки такий період підтверджено записами у трудовій книжці та підтверджуючими документами, у тому числі й про проведення атестації робочих місць.

Разом з тим, щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 та страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.2022 по 27.07.2022, у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на дату звернення за призначенням пенсії, суд зазначає, що порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 цього Закону).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Згідно ч. 5, 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1. 2. 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.

З огляду на вказані норми діючого законодавства суд приходить до висновку, що наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи, за який не сплачено (не обліковуються) страхові внески, до трудового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. А застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків, нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).

Незараховуючи позивачу певні періоди роботи до пільгового та страхового стажу при обчисленні пенсії, відповідач фактично покладає саме на застраховану особу відповідальність за неперерахування страхувальником відповідних страхових внесків, порушуючи тим самим вищенаведені положення чинного законодавства.

Таким чином, усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Дана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та постанові від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а.

Попри все, суд наголошує, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області взагалі не вказано про незарахування відповідних періодів роботи до пільгового стажу позивача, проте, означене встановлено зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про розгляд звернення» від 29.11.2022 №36062-26541/Я-01/8-0400/22.

Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку відповідачем наданих позивачем документів, незабезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача, відсутність належного обґрунтування рішення суб`єкта владних повноважень та передчасні висновки, без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Разом з тим, належить зазначити, що бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта, тобто не здійснення/не вчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити, тоді як дією є сукупність вчинків кого-небудь, здійснення особою певних функцій/обов`язків у межах наданих повноважень тощо.

Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 № 361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.

Незарахування вказаних вище періодів роботи позивача до пільгового стажу є бездіяльністю Пенсійного фонду, а не його діями, які можуть оскаржуватися до суду, у зв`язку із чим, суд відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту порушеного права на соціальне забезпечення позивача, та визнає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо незарахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» та з 01.07.2022 по 27.07.2022 у Приватному акціонерному товаристві «Камет-Сталь», у зв`язку із чим, зазначені періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1.

Щодо необхідного пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах, суд звертає увагу відповідачів на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, далі Закон №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто, Законом №213-VIII віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років. Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

У свою чергу Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Зокрема, пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з цим Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: п. а ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №213-VIII та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IVу редакції Закону №2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIІІ.

Конституційний Суд України у вказаному Рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті54 Закону №1788-ХІІзі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом а частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №1, який складає 45 років за пунктом а частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Зі змісту оскарженого рішення від 03.10.2022 №41 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах встановлено, що позивачу вистачає пільгового стажу, крім того, позивачем досягнуто пенсійного віку (а саме 48 років) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06), у якому вказано, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу належного урядування. Так, в рішенні від 20.05.2010 у справі Лелас проти Хорватії (заява № 55555/08) Європейський суд з прав людини наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (пункт 74).

Отже, принцип належного урядування без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу належного урядування.

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач має застосувати більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію.

Враховуючи в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України при вирішенні даної справи вищевикладені висновки Верховного Суду, наведені у рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, суд вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правові норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років, відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. а ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Таким чином, суд констатує, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою №8687 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач досяг віку 48 років, що є більшим, ніж вимагається законом, у позивача достатньо страхового та пільгового стажу роботи, що, на переконання суду, є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.10.2022 №41 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, останнє підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 26.09.2022, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд звертає увагу, що до компетенції суду не належить призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, з метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

Вимога позивача щодо зобов`язання призначити пенсію не підлягає задоволенню, оскільки таким діям передує належний розгляд заяви про призначення пенсії, а отже така вимога є передчасною.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у даному спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених останнім прав позивача.

Крім того, відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки зазначеним управлінням не вчинялось будь-яких дій та не приймалось будь-яких рішень пов`язаних з розглядом заяви позивача від 26.09.2022, а отже, права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у розмірі 992,40 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500; ідентифікаційний код юридичної особи 22933548), про визнання дій протиправними, скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.10.2022 №41 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоду роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період роботи з 20.10.1999 по 30.04.2001 у Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 період навчання з 26.09.1991 по 23.06.1992 у ПТУ №22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500; ідентифікаційний код юридичної особи 22933548) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.03.2023.

Суддя О.В. Царікова