Справа № 600/427/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/427/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, третьої особи на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні пенсії від 11.01.2023 №93;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області врахувати період роботи з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року до трудового стажу, згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме - період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року - один рік праці в районах Крайньої Півночі за один рік та шість місяців при нарахуванні стажу, який надає право на отримання пенсії по старості та по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області врахувати всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 16.09.1982, оскільки Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі № 63 8/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 висловив позицію, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, за наявними свідоцтвами про народження дітей позивача;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що досягнувши пенсійного віку звернувся із заявою до посадових осіб відповідача, в якій просив призначити пенсію за віком. За результатами розгляду заяви отримав рішення органу Пенсійного фонду, про відмову в призначенні такої пенсії. Підставою відмови слугувало не зарахування періодів роботи позивача, зокрема: з 01.11.1987 по 21.05.1990, оскільки в довідці не зазначена підстава видачі, всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1982, у зв`язку з тим, що виправлення в даті народження не завірене належним чином. Крім того, позивачеві повідомлено про те, що для зарахування до стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років необхідно надати свідоцтво про народження дитини.

Позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зверталась увага суду на те, що період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, а також довідкою, яка видана на підставі записів в трудовій книжці, які в свою чергу скріплені підписом посадової особи та завірені відбитком печатки.

При цьому зазначив, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про періоди роботи позивача, а також в ній наявні посилання на накази на підставі яких зроблені записи про прийняття на роботу.

Відтак, на думку позивача, визначальним для призначення пенсії за віком є наявність трудового стажу, а не правильність заповнення трудової книжки.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Заперечуючи проти позову зазначив, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, посадовими особами відповідача розраховано стаж останнього, який склав 19 років 7 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Відтак, вважає, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, оскільки розрахунок стажу проведено згідно вимог чинного законодавства.

3. Третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких заперечувалось щодо задоволення позовних вимог з аналогічних підстав, які зазначенні у відзиві на адміністративний позов.

4. Позивачем подано до суду відповідь на відзив на адміністративний позов, в якій наведено переважно подібні аргументи, які наводились в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 04.01.2023 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

2. Рішенням про відмову в призначенні пенсії №93 від 11.01.2023 орган Пенсійного фонду України повідомив позивача, про відсутність загального страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.11.1987 по 21.05.1990 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, згідно довідки №340 від 24.05.1990, оскільки відсутня підстава видачі довідки. Також всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1982, оскільки виправлення в даті народження не завірене належним чином. Крім того, позивача поінформовано, що для зарахування до стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років необхідно надати свідоцтво про народження дитини.

3. Судом також досліджені трудова книжка позивача НОМЕР_2 від 16.09.1982 року, довідка № 340 від 24.05.1990 року, свідоцтво про народження ОСОБА_2 , 1983 р.н. та ОСОБА_3 , 1988 р.н.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

2. Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині не зарахування періодів роботи з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року в районах Крайньої Півночі до стажу позивача, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пункт 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029.

Відповідно до пункту "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року № 1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, а саме зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом третім постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Згідно з пунктом 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16.12.1967 року № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги, передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до положень вказаної Інструкції період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01.03.1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01.08.1945 року до 01.03.1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

3. Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення і врахування стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року та від 26.09.1967 року, а також постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148.

При цьому, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Суд зазначає, що наявність довідки не є виключною та єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вищевказані норми надають особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Подібні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права містяться у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 173/637/17, від 03.07.2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25.09.2018 року у справі № 554/1723/17, від 31.07.2019 року у справі № 287/15/17-а та від 21.08.2019 року у справі № 750/1717/16-а, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

4. Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка міститься у матеріалах справи, судом встановлено, що з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року позивач працював в районах Крайньої Півночі, а саме на посаді електромонтера у військові частині Ітурупської КЕЧ. Робота у вказаний період і у вказаній місцевості також підтверджується довідкою від 24.05.1990 року № 340.

Зі змісту довідки встановлено, що на підставі Указу Президіума Верховної Ради СССР від 10.02.1960 року працівникам зараховується 1 рік роботи в районах Крайньої Півночі за 1 рік 6 місяців, при розрахунку стажу, який дає право на призначенні пенсії за віком чи по інвалідності.

Отже, у період з 31.10.1987 року о 21.05.1990 року позивач працював в районах Крайньої Півночі, що підтверджується трудовою книжкою, а також довідкою наявною в матеріалах справи.

При цьому суд зауважує, що відповідачем не заперечується той факт, що позивач працював в районах Крайньої Півночі, а доводи пенсійного органу мотивовані лише тим, що в довідці відсутнє посилання на підставу видачі такої довідки, що в свою чергу відхиляється судом, оскільки наведені аргументи не можуть бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи.

Відповідачем, у свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (у частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості.

Разом із тим, як зазначено судом вище, наявність самої довідки не є виключною та єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу, для обрахунку пільгового стажу пенсіонером надано трудову книжку, в якій відображено такі періоди роботи.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи в призмі вимог Закону, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні на пільгових умовах періодів роботи в спірний період в районах Крайньої Півночі, виходячи з пільгового розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Як наслідок, відповідача слід зобов`язати зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за період з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців.

5. Оцінюючи спірні правовідносини в частині відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача всі періоди роботи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_3 від 16.09.1982 року, оскільки в трудовій книжці наявне неналежне виправлення в даті народження останнього, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення - в даному випадку виправлення, яке не стосується періодів роботи, не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис дати про народження має виправлення, є безпідставними, оскільки відомості про роботу у спірний період підтверджуються записами роботодавців, які в свою чергу скріплені підписом та печаткою, що підтверджує стаж роботи.

При цьому суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицію Верховного Суду викладеною у постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

В контексті вищевикладеного, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Водночас суд зазначає, що органом Пенсійного фонду не враховано те, що не всі недоліки заповнення трудової книжки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

З огляду на вищевикладене суд дійшов до переконання, що дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1982 року є протиправними.

6. Окрім іншого, суд відхиляє аргументи відповідача щодо не зарахування до стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, оскільки здійснення такого догляду позивачем підтверджується матеріалами справи, зокрема записами в трудовій книжці останнього.

7.Таким чином, проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин в справі, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав позивача відповідача слід зобов`язати зарахувати позивачеві до страхового стажу період роботи з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року в районі Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців, та періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1982 року, в тому числі період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

8. Також суд вважає за необхідне зазначити те, що наведена позиція суду узгоджується з правовими висновками Сьомого апеляційного адміністративного суду, які неодноразово наводились в постановах суду в аналогічних правовідносинах.

9. Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Відтак, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про відмову у призначенні пенсії від 11.01.2023 №93.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.11.1987 року по 21.05.1990 року в районі Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців, та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1982 року, в тому числі період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, )

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 2б, м. Дніпро, 49000, ).

Суддя О.В. Боднарюк