Справа № 140/3195/23
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3195/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванті-Девелопмент» до Іваничівської селищної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванті-Девелопмент» (далі ТзОВ «Аванті-Девелопмент», позивач) звернулося з позовом до Іваничівської селищної ради (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Іваничівської селищної ради №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, голова Іваничівської селищної ради приймаючи спірне розпорядження №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» діяв поза межами повноважень наданих йому законодавством України, а тому таке розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню. Також позитива вказує, що у відповідності до чинного законодавства України не існувало будь-яких правових передумов та підстав для закінчення теплового сезону (періоду) ні 28.03.2022 (дата незаконного розпорядження) ні 31.03.2022 (дата закінчення визначена в п.1 розпорядження голови), а тому в зазначені вище періоди тепловий сезон (період) не міг бути закінчений, оскільки середня добова температура зовнішнього повітря не перевищувала визначеної законодавством норми (кліматичні умови).

Крім того, наявність даного розпорядження безпосередньо порушує права та інтереси ТзОВ «Аванті-Девелопмент», яке здійснює діяльність у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії на території смт. Іваничі Володимирського району Волинської області, на здійснення нормальної, законної господарської діяльності протягом теплового сезону.

З наведених підстав позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 поновлено ТзОВ «Аванті-Девелопмент» строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження; прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав з підстав правомірності оскаржуваного розпорядження. Вказує, що оскаржуваним розпорядженням голови Іваничівської селищної ради №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» жодним чином не було порушено прав та інтересів позивача. Зазначене розпорядження було видане на виконання умов пункту 3.1 договору про закупівлю послуг №3 від 20.01.2011, укладеного між Іваничівською селищною радою та ТзОВ «Аванті-Девелопмент». Представник відповідача вказує, що враховуючи факт введення воєнного стану на території України, бюджетними установами Іваничівської ОТГ було прийняте рішення про призупинення діяльності дошкільних закладів освіти з 24.02.2022 та переведенням шкіл на дистанційне навчання, підвищенням температури повітря було недоцільно здійснювати теплопостачання вказаних об`єктів і з метою економії бюджетних коштів було видане оскаржуване розпорядження.

Представник відповідача вважає, що в даному випадку неможливо та недоцільно враховувати відповідь Українського гідрометеорологічного центру від 16.02.2023 №01-18/223, яка є в матеріалах справи, як належний та допустимим доказ середньодобової та мінімальної температури повітря у період з 21 березня по 18 квітня 2022 року, оскільки метеореологічна станція розташована у м.Володимир Волинської області, тобто на відстані близько 30 км від смт.Іваничі, у зв`язку з цим об`єктивною є помилка репрезентативності (абсолютне/відносне відхилення) при проведенні (поширенні) таких вимірювань температури повітря на інший населений пункт, що розташовується на зазначеній відстані від метеорологічної станції при звичайних умовах, проте, враховуючи зниження середньодобової температури нижче +8 °С, про яке заявляє позивач, послуги з теплопостачання і далі надавалися відповідним суб`єктам та за надані послуги були сплачені кошти. Наведене свідчить, що фактично оскаржуване розпорядження не було виконане і саме тому відсутні будь-які порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача чи факт перешкоджання господарській діяльності товариства. При цьому неспроможним є покликання позивача про те, що наявність претензій щодо повернення надлишково оплачених та безпідставно набутих грошових коштів від 25.01.2023 та 03.02.2023, вимоги яких обґрунтовуються наявністю оскаржуваного розпорядження, є свідченням порушення його прав та інтересів, оскільки можливість задоволення/відмови у задоволенні вказаних претензій не ставиться в залежність від наявності оскаржуваного розпорядження за умови, що вказані послуги були надані.

З наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В поданій до суду відповіді на відзив та запереченні на відповідь на відзив представники позивача та відповідача підтримали доводи позову та відзиву відповідно.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ТзОВ «Аванті-Девелопмент» здійснює господарську діяльність у сфері виробництва транспортування та постачання теплової енергії на території смт. Іваничі на підставі ліцензії (ліцензіат Волинської облдержадміністрації).

Розпорядженням голови Іваничівської селищної ради від 28.02.2022 №53 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючий пунктом 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, враховуючи режим воєнного стану в Україні, що введений відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зважаючи на те, що очна форма навчання у закладах освіти відсутня та у зв`язку з підвищенням середньодобової температури повітря: 1. Закінчено опалювальний сезон 2021-2022 років в закладах бюджетної сфери Іваничівської селищної ради 31.03.2023; 2. У випадку зниження середньодобової температури нижче +8 °С відновити теплопостачання освітніх, дошкільних та медичних закладів селищної ради до встановлення температурного режиму в приміщеннях, що відповідає санітарним вимогам.

Не погодившись із таким розпорядженням селищного голови, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За приписами частини третьої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (частина сьома статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №830, Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С та нижче, а закінчується не раніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря перевищує 8°С.

Тобто, рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила № 630).

Зокрема, частиною першою Правил № 630, передбачено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Згідно з пунктом 5 Правила №630, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування з врахуванням кліматичних умов.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

У відповідності до частини першої статті 5 цього ж Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Частинами першою та другою статті 10 цього Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

При цьому, відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста (частина перша статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Приписами частин шостою, восьмої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Як встановлено судом, позивач ТзОВ «Аванті-Девелопмент» здійснює господарську діяльність у сфері виробництва транспортування та постачання теплової енергії на території смт. Іваничі на підставі ліцензії (ліцензіат Волинської облдержадміністрації), що підтверджується і відповідачем, а відтак, є суб`єктом правовідносин, до якого застосовується оскаржуване розпорядження голови Іваничівської селищної ради від 28.02.2022 №53 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років».

Аналіз наведених норм чинного законодавства дають підстави дійти висновку, що у Іваничівського селищного голови відсутні правові підстави для одноосібного прийняття рішення про закінчення опалювального сезону, оскільки таке право надано лише колегіальному органу місцевого самоврядування та його виконавчому комітету, який приймає рішення шляхом обговорення та голосування на пленарному засіданні відповідної ради.

Так, селищний голова, виходячи з приписів частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», наділений правом скликати засідання ради та її виконавчого комітету, виносити на їх розгляд будь-які питання, головувати на засіданнях, підписувати рішення, а також ветувати рішення ради чи її виконавчого комітету, що у даному випадку зроблено не було.

При цьому, суд наголошує, що зі змісту спірного розпорядження від 28.03.2022 №53 слідує, що при його прийняті голова Іваничівської селищної ради керувався пунктом 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, який передбачає прийняття рішення про початок опалювального сезону виконавчими органами міських рад.

З наведеного суд дійшов висновку, що селищний голова хоча й входить до системи місцевого самоврядування, однак не є органом місцевого самоврядування селищною радою або її виконавчим органом, а тому, видаючи розпорядження від 28.03.2022 №53 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років», голова Іваничівської селищної ради діяв не у межах повноважень та не у спосіб визначений законами та Конституцією України, що свідчить про невідповідність такого вимогам частини другої статті 2 КАС України, а відтак оскаржене розпорядження є протиправним.

Враховуючи вищенаведений висновок суду, розпорядження голови Іваничівської селищної ради від №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років» не може бути регуляторним актом, оскільки прийнято не уповноваженим суб`єктом владних повноважень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, п.70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п.58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п.74).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що достатнім та належним способом захисту права позивача, за встановлених обставин, є визнання протиправним та скасування оскаржуваного розпорядження №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років».

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою-другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Відтак, позов підлягає до задоволення повністю.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2684,00 грн. судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення №681 від 27.02.2023.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Іваничівської селищної ради №53 від 28.03.2022 «Про закінчення опалювального сезону 2021-2022 років».

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванті-Девелопмент» (01034, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, 8-А, ідентифікаційний код 38202034) за рахунок бюджетних асигнувань Іваничівської селищної ради (45300, Волинська область, селище міського типу Іваничі, вулиця Грушевського, 13, ідентифікаційний код 04335186) судові витрати в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк