Справа № 160/2833/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2023 року Справа № 160/2833/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
15.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 15.11.2022.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 відкрито провадження у справі №160/2833/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
10.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4475/23), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що заява позивача про призначення пенсії по втраті годувальника була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивача про відмову останньому у призначенні пенсії. Відповідач зазначає, що умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону №1058, при цьому право на призначення пенсії за віком обумовлене не лише досягненням відповідного віку, а й наявністю відповідного страхового стажу. Зокрема, частиною першою зазначеної статті встановлено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років. Відповідач наголошує, що позивач не є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058. Згідно розрахунку стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача становить 26 років 00 місяців 26 днів, отже, відсутні підстави для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону №1058. Крім того, відповідач наголошує на дискреційних повноваженнях пенсійного органу з питань призначення пенсій та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
17.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3781/23ел), в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є законним та обґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Відповідач наголошує, що позивач не є особою з інвалідністю, на дату звернення до пенсійного органу останньому не виповнилося 65 років, а отже, позивач не досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058. З огляду на викладене відповідач зазначає, що позивач не відноситься до категорії непрацездатної особи, а тому не має права на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, при цьому позивач матиме таке право після досягнення 65 років. Крім того, відповідач наголошує на дискреційних повноваженнях пенсійного органу з питань призначення пенсій та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є дружиною померлого годувальника ОСОБА_2 .
Зазначене вище підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , довідкою №1013 від 21.09.2022 про сумісне проживання, виданою виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, копії яких містяться у матеріалах справи.
15.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, зареєстрованою за №7632, та відповідними документами, про призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Заява від 15.11.2022 про призначення пенсії у разі втрати годувальника відпрацьовувалась за принципом єдина черга та автоматизованим шляхом потрапила на відпрацювання до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.11.2022 №41 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначено таке.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а саме від 46 років до досягнення особою 48 років включно 11 років.

Право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника мають непрацездатні члени сімей, зокрема, дружини, якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, або є особою з інвалідністю.

Пенсійний вік відповідно до ст. 26 Закону №1058 визначається в залежності від набутого особою відповідного страхового стажу, від тривалості якого визначається вік виходу на пенсію за віком 60, 63 чи 65 років, а відтак, і на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж годувальника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на дату звернення становить 26 років 00 місяців 26 днів.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж утриманця ОСОБА_1 становить 13 років 4 місяці 2 дні.

До стажу роботи не зараховано період безробіття згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 з 16.01.2003 по 12.10.2003, оскільки дата наказу про початок виплат не відповідає даті початку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у заявниці, а саме 29 років.

Зазначене рішення направлено позивачу повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про направлення рішення» від 02.12.2022 №0400-010226-8/122255.

Не погоджуючись із такою позицією пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як підтверджено матеріалами справи, пенсійним органом не враховано до страхового стажу період безробіття згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 з 16.01.2003 по 12.10.2003, оскільки дата наказу про початок виплат не відповідає даті початку.

Проте, суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Суд зауважує, що відповідачем не заперечується факт наявності у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 запису про період безробіття з 16.01.2003 по 12.10.2003, крім того, матеріали справи не містять доказів визнання зазначеного запису недійсним.

Проте, відповідачем не зараховано зазначений період до страхового стажу позивача, оскільки дата наказу про початок виплат не відповідає даті початку.

Разом з тим, суд відзначає, що трудова книжка серії НОМЕР_4 містить всі необхідні записи, які підтверджують факт безробіття позивача з 16.01.2003 по 12.10.2003.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що в трудовій книжці позивача є різниця між датою наказу про початок виплат та датою початку періоду безробіття, оскільки обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця (у даному випадку на центр зайнятості) або уповноважену ним особу, а не на працівника, до того ж наявність таких недоліків щодо заповнення трудової книжки не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, наявність формальних недоліків не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідачів про недостатність у позивача пенсійного віку для призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки спірним рішенням зазначено, що причиною відмови у призначенні пенсії позивачу стала відсутність, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, страхового стажу, а не недосягнення позивачем пенсійного віку, крім того, аналіз викладених вище правових норм дає підстави вважати, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи зараховувати період безробіття згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 з 16.01.2003 по 12.10.2003 до страхового стажу, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника від 23.11.2022 №41 ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 15.11.2022, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

Щодо належного пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивача, суд зазначає таке.

Порядок приймання, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті від 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 15.11.2022 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає за доцільне покласти обов`язок з повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як визначений суб`єкт призначення.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у розмірі 1073,60 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Генерала Батюка, буд. 8, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84100; ідентифікаційний код юридичної особи 13486010), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника від 23.11.2022 №41 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2022 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з урахуванням висновків суду в означеному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Генерала Батюка, буд. 8, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84100; ідентифікаційний код юридичної особи 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 17.04.2023.

Суддя О.В. Царікова