Справа № 380/15975/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/15975/22 пров. № А/857/701/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Полуліх Н.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин (суддя суду І інстанції: Крутько О.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 44 хв. 06.12.2022р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 06.12.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

04.11.2022р. (згідно з відтиском календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень /УЗПВР/ у Львівській обл. Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ (м.Львів) ВП № 69742637 від 31.08.2022р. про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ГУ ПФ України у Львівській обл. штрафу на користь держави в розмірі 5100 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.57-62).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ГУ ПФ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.66-71).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що постанова відповідача ВП № 64769869 від 15.02.2022р. про накладення штрафу прийнята всупереч вимогам чинного законодавства; рішення суду в справі № 380/5904/20 щодо призначення та виплати пенсії стягувачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років виконано до відкриття виконавчого провадження. Також апелянтом надані відповіді на вимоги державного виконавця про виконання рішення суду.

Таким чином, відповідно до листів № 1300-5305-8/26209 від 22.03.2021р., № 1300-5905-8/105956 від 23.11.2021р. та № 1300-5305-8/111253 від 07.12.2021р. боржник ГУ ПФ України у Львівській обл. неодноразово повідомляв орган державної виконавчої служби про виконання рішення суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 та надав розпорядження № 33 від 12.01.2021р. (а.с.4).

Однак, наведені обставини не взяті до уваги судом.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській обл. задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України у Львівській обл. № 27 від 19.06.2020р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014р. «Про прокуратуру»; зобов`язано пенсійний орган призначити та виплачувати з 12.06.2020р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років 25 років 08 місяців 07 днів, у тому числі стажу на посадах прокурорів 23 роки 03 місяці 09 днів, відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020р. апеляційну скаргу ГУ ПФ України у Львівській обл. залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 - без змін.

На виконання вказаних судових рішень позивачем ГУ ПФ України у Львівській обл. призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років 25 років 08 місяців 07 днів, у тому числі стаж на посадах прокурорів 23 роки 03 місяці 09 днів, відповідно до ч. 1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 12.06.2020р., про що свідчить розпорядження № 33 від 12.01.2021р. (а.с.4).

11.03.2021р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження ВП № 64769869 з виконання рішення суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20.

Листом № 1300-530-8/26209 від 22.03.2021р. «Щодо виконання судового рішення» позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. повідомив державного виконавця про те, що на виконання рішення суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 згідно розпорядження № 33 від 12.01.2021р. призначено пенсію за вислугу років. Виплати нарахованих ОСОБА_1 сум здійснюватиметься пенсійним органом після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України (а.с.5-6).

15.02.2022р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ (м.Львів) прийнято постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 64769869 за невиконання рішення суду в розмірі 5100 грн. (а.с.39).

16.05.2022р. на адресу ГУ ПФ України у Львівській обл. надійшла вимога державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ (м.Львів) ВП № 64769869 від 11.05.2022р. щодо виконання виконавчого листа № 380/5904/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом.

Листом № 1300-5303-8/43190 від 24.05.2022р. «Щодо виконання судового рішення» пенсійний орган повідомив державного виконавця про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 виконано. Виплата донарахованих сум пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 буде проведена за наявності відповідних бюджетних асигнувань (а.с.7-8).

22.07.2022р. на адресу ГУ ПФ України у Львівській обл. надійшла вимога державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ (м.Львів) ВП № 64769869 від 18.07.2022р. щодо виконання виконавчого листа № 380/5904/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом.

Відповідно до листа № 1300-5305-8/64667 від 25.07.2022р. «Щодо виконання судового рішення» позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. повідомив державного виконавця про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 виконано; виплата донарахованих сум пенсії на виконання вказаного рішення суду буде здійснена за наявності відповідних бюджетних асигнувань (а.с.9-10).

В подальшому, 21.07.2022р. державним виконавцем прийнято постанову ВП № 64769869 про закінчення виконавчого провадження в порядку ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.38).

31.08.2022р. державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69742637 про стягнення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 64769869 з виконання постанови № 64769869 від 15.02.2022р., якою зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. сплатити штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. (а.с.11, 12).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20, оскільки він не здійснив відповідні пенсійні виплати на користь стягувача.

Підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, яким виступає постанова ВП № 64769869 від 15.02.2022р. про накладення штрафу.

Оскільки постанова державного виконавця про накладення штрафу ВП № 64769869 від 15.02.2022р. не скасована та є чинною, тому державний виконавець зобов`язаний був відкрити виконавче провадження з виконання цієї постанови.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем порядку прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69742637 від 31.08.2022р. про стягнення з ГУ ПФ України у Львівській обл. штрафу у розмірі 5100 грн.

Щодо покликання позивача на скасування в судовому порядку постанови № 647689 від 20.07.2022р. (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2022р. у справі № 380/10474/22 а.с.13-15), то вказана постанова не була підставою для відкриття виконавчого провадження згідно оскаржуваної постанови.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування правильності винесення державним виконавцем постанови ВП № 69742637 від 31.08.2022р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення штрафу ВП № 64769869 від 15.02.2022р., якою зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. сплатити штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п.1, 16 ч.2 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Під час судового розгляду справи достовірно встановлено, що позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. у справі № 380/5904/20 в повному обсязі, оскільки не здійснив відповідні пенсійні виплати на користь стягувача.

Підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, яким в розглядуваному випадку виступає прийнята державним виконавцем постанова ВП № 64769869 від 15.02.2022р. про накладення штрафу.

Оскільки постанова державного виконавця про накладення штрафу ВП № 64769869 від 15.02.2022р. не скасована та є чинною, тому державний виконавець зобов`язаний був відкрити виконавче провадження з виконання цієї постанови.

Під час судового розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем порядку прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69742637 від 31.08.2022р. про стягнення з ГУ ПФ України у Львівській обл. штрафу у розмірі 5100 грн.

Щодо покликання позивача на скасування в судовому порядку постанови № 647689 від 20.07.2022р. (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2022р. у справі № 380/10474/22 а.с.13-15), то ця постанова не була підставою для відкриття виконавчого провадження згідно оскаржуваної постанови.

В свою чергу, доводи про помилковість винесення відповідачем постанови про накладення штрафу ВП № 64769869 від 15.02.2022р. в розмірі 5100 грн. виходять за межі розглядуваного спору, який стосується оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69742637 від 31.08.2022р.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню на користь ГУ ПФ України у Львівській обл. не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. в адміністративній справі № 380/15975/22 (а.с.87-89) належить визнати такою, що втратила чинність.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. в адміністративній справі № 380/15975/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023р. в частині зупинення дії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2022р. в адміністративній справі № 380/15975/22 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 01.06.2023р.