Справа № 580/2892/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2892/21 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Борисовській Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури про скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19.02.2021 №16 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою»;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської обласної прокуратури від 12.03.2021 №79к, яким позивача звільнено з посади начальника Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури Черкаської області на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021;

3) поновити позивача в органах прокуратури на посаді начальника Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури Черкаської області або на рівнозначній посаді в Уманській окружній прокуратурі Черкаської області;

4) стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте не у спосіб, що визначений законодавством, з порушенням засад добровільності та розсудливості, публічності, прозорості, з порушенням права позивача на особисту присутність та на ефективний засіб юридичного захисту.

Крім того позивач зазначив, що при прийнятті наказу про звільнення порушений принцип юридичної визначеності, оскільки згідно наказу позивач звільнений з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», який передбачає звільнення у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, проте конкретна підстава звільнення у наказі не вказана, та у наказі про звільнення без достатніх підстав застосовано норми підпункту 2 пункту 19 розділу 11 Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IХ, оскільки вони не відповідають критеріям «якості закону».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року залишено без змін.

У подальшому, 30.03.2023 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 визнано неконституційним п.6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, який було застосовано у даній справі до позивача.

За наслідками розгляду вказаної заяви, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№11995/23) про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд судового рішення у справі № 580/2892/21 за виключними обставинами, скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови фактично позбавив позивача ефективних способів захисту, зокрема шляхом використання повноважень, передбачених ст. 44 КАС України.

На думку скаржника, нове законодавство не ставить заявника у сприятливіший стан, принцип зворотної дії закону в часі може бути застосовано до спірних правовідносин внаслідок визнання неконституційності пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаською обласною прокуратурою зазначено про те, що рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відтак, оскаржуваний наказ про звільнення прийнято належним суб`єктом у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про безпідставність заяви про перегляд рішення за виключними обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу Офісом Генерального прокурора звернуто увагу на те, що ухвалення рішення Конституційним судом України не впливає на правовідносини, які склались до дати його ухвалення.

Як відзначає Офіс Генерального прокурора рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволення позовних вимог та таке рішення не підлягає примусовому виконанню, що свідчить про безпідставність заяви позивача про перегляд такого рішення за виключними обставинами.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої статті 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційним пункт 6 розділу ІІ Закону №113-ІХ не впливає на правовідносини, що склалися до дати його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За правилами частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно з частиною першою статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Частиною другою цієї статті визначено, що заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за виключними обставинами може бути переглянуто судове рішення, яким вирішено спір або закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили.

При цьому, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Так, рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 (надалі - рішення № 1-р(ІІ)/2023) визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, згідно з яким з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Подаючи заяву про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, позивач вказує про наявність виключної обставини, передбаченої п. 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а саме: встановлену Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно із частиною четвертою статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Тобто, статтею 368 КАС України визначено перелік рішень, які можуть приймати суди за наслідками перегляду ухвали за нововиявленими або виключними обставинами.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, яку просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відтак, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, та відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 та від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18.

Так, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 дійшла висновку, що судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави.

Крім того, в ухвалі від 21 грудня 2022 року Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами (на підставі Рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)2022) постанови Верховного Суду у справі № 140/2217/19, якою відмовлено в задоволенні позову, було зроблено висновок, що немає достатніх і необхідних підстав відступати від правової позиції, висловленої у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Отже, дотримуючись цієї позиції, рішення суду першої інстанції від 22 вересня 2021 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся позивач, є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, та згідно пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з частиною другою ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю».

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

У свою чергу, відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі №600/1450/20-а.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.09.2021.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361, 365, 368 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук