Справа № 320/8643/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року № 320/8643/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-1), Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-2), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №344293 від 30.08.2022.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується із застосуванням до нього штрафних санкцій з огляду на порушення процедури накладення санкцій, а саме:

- позивача не було ознайомлено з направленням на проведення перевірки та з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок, на підставі якого таке направлення було видано, а тому відсутні законні підстави для проведення перевірки, що нівелює правомірність рішення, прийнятого за результатами її проведення;

- в акті перевірки не зазначено: 1) ділянку дороги, автовокзал, автостанцію, маршрути, на перевірку яких направлено посадових осіб для проведення рейдової перевірки; 2) інформацію про пасажирів замовників послуг: відсутні їх пояснення щодо обставин перевезення, а також відсутні пояснення посадових осіб, що проводили перевірку, на підставі яких саме ознак посадові особи дійшли висновки про здійснення позивачем пасажирських перевезень, а тому факт здійснення перевезень позивачем не встановлений, оскільки не підтверджується належними доказами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано від сторін докази по справі.

Відповідач проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву, у якому пояснює, що під час проведення рейдової перевірки було зупинено транспортний засіб, що належить позивачу, та виявлено, що позивачем здійснюються нерегулярні пасажирські перевезення, але станом на момент перевірки у позивача були відсутні документи, визначені статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: договір із замовником транспортних послуг та документ, що засвідчує оплату транспортних послуг. У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірна постанова була прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.

19.01.2023 до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови на час розгляду цієї позовної заяви в суді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 зазначену заяву повернуто без розгляду, оскільки заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 152 КАС України (не додано доказів сплати судового збору).

24.01.2023 позивач повторно звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови на час розгляду цієї позовної заяви в суді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 указану заяву задоволено частково: зупинено стягнення на підставі оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №344293 від 30.08.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 у справі призначено судове засідання, у яке викликано свідків спеціалістів Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті Радченка Д.М. та Головацького О.В., а також визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання.

Присутній у судовому засіданні 09.03.2023 позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Присутня у судовому засіданні 09.03.2023 представниця відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Присутні у судовому засіданні 09.03.2023 представники сторін заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи клопотання представників сторін, усною ухвалою суду від 09.03.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, вирішено здійснити подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця (а.с. 17) та має ліцензію на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом (а.с. 19).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 115) позивач є власником транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

З 04.07.2022 до 10.07.2022 посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку від 01.07.2022 №000345 (яке видано на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, затвердженого начальником Державної служби України з безпеки на транспорті 30.06.2022) направлено для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, в місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємства та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території міста Києві.

08.07.2022 о 07:35 год. головні спеціалісти Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті Головацький О.В., Радченко Д.М. на виїзді з автостанції «Південна» провели рейдову перевірку транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Останній також був водієм зазначеного транспортного засобу під час проведення перевірки.

За результатами перевірки складено акт №332602 від 08.07.2022 (а.с. 102), яким виявлено порушення статей 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки при здійсненні нерегулярних перевезень (зі слів) за автобусним маршрутом Тетіїв Київ Тетіїв у водія відсутні трафарет встановленого зразка та документи: договір про надання послуг, квитанція (РК-1) про сплату транспортних послуг, що є порушенням абзацу третього частини першої статті 60 зазначеного Закону.

У графі «пояснення водія про причини порушень» міститься позначка про ознайомлення зі змістом акта та особистий підпис ОСОБА_1 .

У подальшому, листом від 12.07.2022 №20472/30/24-22 Відділ державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про порушення за актом №332602 відбудеться 30.08.2022 з 10 до 15 год. (а.с. 111).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 112) поштове відправлення №372 ОСОБА_1 отримав 23.07.2022.

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 30.08.2022 №344293 на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн за допущення порушення законодавства про автомобільний транспорт: відсутність на момент проведення перевірки документу, що засвідчує оплату транспортних послуг, а також договору із замовником послуг. Відповідальність за таке порушення передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вимоги про визнання протиправним та скасування цієї постанови є предметом спору у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III.

За змістом частини сьомої статті 6 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Згідно зі статтею 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Абзацом першим пункту 8 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно зі статтею 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до статті 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що зупинений під час перевірки транспортний засіб належить позивачу, який є суб`єктом підприємницької діяльності та здійснює діяльність у сфері надання транспортних послуг. Під час проведення перевірки позивач був також водієм зазначеного транспортного засобу.

За статтею 39 Закону №2344-III зазначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Для нерегулярних пасажирських перевезень це:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, виходить з того, що в акті перевірки не зазначено: 1) ділянку дороги, автовокзал, автостанцію, маршрути, на перевірку яких направлено посадових осіб для проведення рейдової перевірки; 2) інформацію про пасажирів замовників послуг: відсутні їх пояснення щодо обставин перевезення, а також відсутні пояснення посадових осіб, що проводили перевірку, на підставі яких саме ознак посадові особи дійшли висновки про здійснення позивачем пасажирських перевезень, а тому факт здійснення перевезень позивачем не встановлений, оскільки не підтверджується належними доказами.

Також позивач зазначає, що його не було ознайомлено з направленням на проведення перевірки, а також графіком проведення таких перевірок.

Суд зазначає, що реквізити направлення на рейдову перевірку (дата прийняття та реєстраційний номер) зазначені в акті проведення перевірки та співпадають з відповідним направленням, яке долучено відповідачем до матеріалів справи.

При цьому у графі «пояснення водія» в акті перевірки позивач не зазначив жодних зауважень стосовно непред`явлення направлення на перевірку, а інших доказів на підтвердження таких обставин до матеріалів справи не надав.

Згідно з вимогами частин першої та другою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами на підтвердження обставин щодо непред`явлення направлення на проведення перевірки є лише твердження позивача, зазначені у позовні заяві. Інших доказів на підтвердження спірних обставин суду стороною позивача не надано.

З огляду на зазначені вимоги законодавства, враховуючи, що у письмовому доказі акті перевірки, зазначено про наявність направлення на проведення перевірки, а також відсутність зауважень позивача при ознайомленні з актом перевірки, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення процедури проведення перевірки в частині непред`явлення направлення на її проведення.

При цьому суд зауважує, що обов`язку пред`являти перевізнику графік проведення перевірок нормативно взагалі не передбачено.

Щодо належності доказів на підтвердження того, що позивач здійснював нерегулярні пасажирські перевезення, суд зазначає таке.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт":

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

- автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;

- автобусний маршрут нерегулярних перевезень - автобусний маршрут, на якому здійснюють нерегулярні пасажирські перевезення;

- нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

У судовому засіданні позивач зазначив, що перебував у складі територіальної оборони та згодився допомогти військкомату та перевезти людей з м. Тетіїва Київської області до м. Києва, а на зворотному шляху зупинився біля автостанції «Південна», щоб взяти пасажирів та підзаробити. Біля виїзду з автостанції «Південна» його зупинили посадові особи Укртрансбезпеки, які провели перевірку.

При цьому жодних документів, де було б зафіксовано доручення військкомату на перевезення, позивач не надав.

У судовому засіданні також були допитані як свідки головні спеціалісти Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проводили перевірку.

Так, свідок ОСОБА_3 повідомив, що після зупинки транспортного засобу було встановлено, що в салоні перебувають пасажири. Факт здійснення нерегулярних перевезень встановлено в ході спілкування з водієм (тобто, з його слів), але жодних документів, які вимагаються законом у разі здійснення нерегулярних перевезень, водій не надав.

Свідок ОСОБА_2 надав аналогічні пояснення, в яких повідомив, що з`ясував факт здійснення ОСОБА_1 нерегулярних перевезень встановлено зі слів водія.

Факт здійснення нерегулярних пасажирських перевезень підтвердив у судовому засіданні і сам позивач, який повідомив, що всі необхідні документи у нього були наявні, однак станом на момент проведення перевірки вони були відсутні, оскільки знаходилися вдома.

Поясненням позивача щодо попереднього перевезення позивачем військовослужбовців за дорученням військомату суд не надає оцінку, оскільки перевірку проведено вже за інших обставин, коли позивач перебував на автостанції «Південна» саме з пасажирами, перевезення яких здійснювалося на платній основі.

Окрім цього, суд враховує свідчення посадових осіб, які проводили перевірку, щодо того, що в салоні транспортного засобу перебували пасажири, а зі слів самого водія ним проводяться саме нерегулярні перевезення.

Варто також зазначити, що до матеріалів справи долучено фотознімки транспортного засобу позивача під час проведення перевірки, на яких зафіксовано, що під лобовим склом розміщено інформаційну табличка «Тетіїв», що додатково свідчить про те, що позивачем здійснювались саме пасажирські перевезення.

Таким чином, факт здійснення позивачем нерегулярних пасажирських перевезень було підтверджено під час розгляду справи у суді.

Відповідно до статті 34 Закону Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг (стаття 35 Закону №2344-III).

Відповідно до пункту 55 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176, замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки (пункт 56 Правил).

Автомобільний перевізник зобов`язаний зокрема, видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи (пункт 145 Правил).

Водій автобуса зобов`язаний, серед іншого, мати із собою і пред`являти для перевірки уповноваженим особам передбачені законодавством документи (пункт 147 Правил).

У відповідності до статті 39 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Суд встановив, що позивачем при здійсненні перевірки, не надано відповідачу документів, передбачений статтею 39 Закону №2344-III. Зокрема, у перевізника на момент проведення перевірки відсутній договір із замовником транспортних послуг, який би відповідав вимогам законодавства (містив всі обов`язкові умови) для такого виду перевезень, як нерегулярні перевезення пасажирів, та документ, що засвідчує оплату послуг.

При цьому суд зауважує, що згідно норм Закону №2344-III такі документи мають бути наявні у водія (перевізника) саме під час проведення перевірки, а не надаватись у ході розгляду справи уповноваженими органами або під час судового процесу. Однак, суд зауважує, що договір із замовником транспортних послуг та документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, так і не був наданий позивачем, навіть під час судового процесу.

Суд також відхиляє доводи позивача, що в акті перевірки протиправно не зазначено ділянку дороги, автовокзал, автостанцію, маршрути, на перевірку яких направлено посадових осіб для проведення рейдової перевірки, оскільки у графі «місце перевірки» акта від 08.07.2022 №332602 чітко зазначено, що перевірка проводилась у м. Києві на виїзді з автостанції «Південна», що також узгоджується з щотижневим графіком проведення перевірок.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим притягнення позивача до відповідальності за недотримання вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем положень законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів.

Відтак, оскаржуване рішення є обґрунтованим та прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мали значення, а тому повністю відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені у частині другій статті 2 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 157 КАС України у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Суд роз`яснює, що в силу наведеної норми, вжиті ухвалою суду від 24.01.2023 заходи забезпечення позову діятимуть до набрання законної сили цього рішення та не потребуватимуть скасування шляхом викладення окремим документом ухвали з цього питання.

Судові витрати суд залишає за позивачем відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.