Справа № 260/3801/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 р.Справа № 260/3801/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кучеренка В.О.

представника відповідача Бредельова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 15.06.22 року по справі № 260/3801/21

за позовом ОСОБА_1

до Служби зовнішньої розвідки України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд :

- визнати протиправними дії Служби зовнішньої розвідки України та зобов`язати Службу зовнішньої розвідки України виплатити ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за період з січня 2013 року по лютий 2018 року у розмірі 435657,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він проходив службу в Службі зовнішньої розвідки України. У жовтні 2012 року під час проходження військової служби відносно нього було відкрито кримінальне провадження та 24.10.2012 року затримано співробітниками Головного відділу БКОЗ Управління СБ України в Закарпатській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 332 Кримінального кодексу України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України), а вже 02.11.2012 року постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а в подальшому 24.12.2012 року звільнено з під варти в залі суду. ОСОБА_1 продовжив проходження служби, проте за період з січня 2013 року по лютий 2018 року відповідач не виплачував йому грошове забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року поновлено судовий розгляд даної справи та призначено судове засідання на 02.12.2021 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року адміністративну справу передано на розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 року справу № 260/3801/21 за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії прийнято до свого провадження.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що після звільнення з-під варти, він продовжував військову службу, а тому грошове забезпечення йому повинно виплачуватись за винятком часу перебування під вартою.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , з 1992 року проходив службу на різних посадах в Службі зовнішньої розвідки України.

Як убачається з матеріалів справи, 21.10.2012 року під час проходження військової служби у Службі зовнішньої розвідки України відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження №0000002, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

24.10.2012 року позивача було затримано співробітниками Головного відділу БКОЗ Управління СБ України в Закарпатській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 332 КК України за незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

02.11.2012 року постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а 24.12.2012 року ОСОБА_1 звільнено з під варти в залі суду.

Судом встановлено, що 11.01.2013 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міжрайонного суду позивач був відсторонений від займаної посади строком на два місяці з дати винесення ухвали («е» пункт 44 Положення).

17.01.2013 року наказом голови Служби зовнішньої розвідки України №11-ос/д позивача було зараховано у розпорядження директора 5 департаменту Служби зовнішньої розвідки України за посадою заступник начальнику відділу (а.с. 8).

07.03.2018 року наказом голови Служби зовнішньої розвідки України №50-ос/д позивача призначено на відповідну посаду з 28.02.2018 року.

14.02.2019 року наказом голови Служби зовнішньої розвідки України №41-ос/д позивач був звільнений зі служби у запас (а.с.58-59).

12.04.2021 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області закрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 21.11.2012 року за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 13-15).

На звернення позивача щодо виплати йому грошового забезпечення за період з 01.01.2013 року до 28.02.2018 року Служба зовнішньої розвідки України повідомила листом від 18.06.2021 року № 5/3/945, повідомила, що йому відмовлено у виплаті вказаних коштів, оскільки 24.10.2012 року він був затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та у подальшому постановою Ужгородського міськрайонного cуду Закарпатської області від 02.11.2012 року йому обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а тому виплату грошового забезпечення було припинено. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 21.11.2012 року, за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження закрите у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що на переконання відповідача не є підставою до виплати грошового забезпечення, оскільки пунктом 6.5.2. Інструкції про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України №45 від 28.02.2008 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України за №246/14937 від 25.03.2008 року, яка діяла до 13.06.2018 року, військовослужбовцям, стосовно яких слідчими чи судовими органами було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, виплата грошового забезпечення припиняється з дня арешту. При цьому, у разі винесення виправдувального вироку суду, закриття кримінальної справи за відсутністю складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого в учиненні злочину, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за весь час відсутності військовослужбовця в СЗР України (а.с. 8).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необрунтованості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженим Указом Президента України від 17.07.2006 № 619/2006 (далі - Положення 619).

Згідно з пунктом 44 зазначеного Положення № 619, зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників означає, що вони проходять військову службу не на військових посадах.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження відповідних начальників наказами по особовому складу тих начальників, які мають право призначення на ці посади.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, в щорічній основній та встановлених законодавством додаткових відпустках із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні відповідних начальників виключається.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників, зберігаються всі види матеріального та грошового забезпечення за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 44-1 Положення № 619 зарахування військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України у розпорядження відповідних начальників допускається:

а) за службовою потребою (після закінчення вищого навчального закладу, в разі переведення військовослужбовців до нового місця служби, в інших випадках за рішенням Голови Служби зовнішньої розвідки України) - на строк до 2 місяців;

б) у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів - на строк до 3 місяців;

в) після закінчення строку відрядження військовослужбовця до органів виконавчої влади, підприємств і організацій, а також після повернення із довготривалого закордонного службового відрядження - на строк до 2 місяців;

г) у разі відсутності відомостей про місце перебування військовослужбовця понад один місяць - до його повернення в підрозділ (орган, заклад, установу) або до дня виключення його зі списків особового складу Служби зовнішньої розвідки України відповідно до пункту 71 цього Положення;

д) у разі скасування допуску до державної таємниці - на строк до 2 місяців;

е) у разі відсторонення військовослужбовця від посади в порядку кримінального провадження - на строк відсторонення від посади, встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні відповідного начальника, а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування у розпорядженні він призначається на посаду або в установленому порядку звільняється з військової служби.

За приписами ч. 2 ст. 154 КПК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою № 1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Службою зовнішньої розвідки.

На виконання № 1294 розроблена Інструкція "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Служби зовнішньої розвідки України", затверджена наказом Голови СЗРУ 28.02.2008 № 45, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 березня 2008 року за № 246/14937 (далі - Інструкція №45).

За приписами пункту 1.2. Інструкції 45, звільненням з посади є звільнення зі штатної посади у СЗР України або виведення з діючого (особливого) резерву.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції 45 грошове забезпечення військовослужбовців СЗР України визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1.5. Інструкції 45 визначено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які:

- призначені на штатні посади у СЗР України;

- зараховані у розпорядження відповідних начальників;

- перебувають у діючому (особливому) резерві.

Приписами п. 6.5. до Інструкції 45 визначено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від посади, утримуються під вартою.

Відповідно до п. 6.5.1. Інструкції № 45 військовослужбовцям, усуненим від виконання службових обов`язків відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України чи відстороненим від посади за рішенням слідчих або судових органів, з наступного після усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від посади дня грошове забезпечення виплачується в порядку, визначеному пунктом 6.2 цієї Інструкції.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у період перебування у розпорядженні визначений у 6.2. Інструкції 45.

Відповідно до п. 6.2.1. Інструкції 45 військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників, грошове забезпечення виплачується у розмірах, які були їм встановлені відповідно до займаної посади на день зарахування у розпорядження:

- за службовою потребою - не більше ніж протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження;

- у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів - не більше ніж протягом трьох місяців з дня зарахування у розпорядження;

- після закінчення строку відрядження військовослужбовця до органів виконавчої влади, підприємств і організацій, а також після повернення із довготривалого закордонного службового відрядження - не більше ніж протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження;

- у разі відсутності відомостей про місцеперебування військовослужбовця понад один місяць - до його повернення в підрозділ (орган, заклад, установу) або до дня виключення його зі списків особового складу Служби зовнішньої розвідки України;

- у разі скасування допуску до державної таємниці - не більше ніж протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження;

- у разі відсторонення військовослужбовця від посади в порядку кримінального провадження - на строк відсторонення від посади, встановлений Кримінальним процесуальним кодексом України.

- у разі продовження Головою СЗР України терміну перебування військовослужбовця у розпорядженні - не більше двох місяців понад строки, передбачені абзацами другим - шостим цього підпункту.

При цьому, час перебування військовослужбовця на лікуванні, у щорічній основній та встановлених законодавством додаткових відпустках, із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні відповідних керівників виключається.

Згідно з п.п. 6.2.2. п. 6.2. Інструкції 45 військовослужбовцям, які зараховані у розпорядження відповідних начальників і на яких відповідним наказом покладено тимчасове виконання посад або обов`язків за іншими посадами, грошове забезпечення виплачується у розмірі та на умовах, визначених цією Інструкцією.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь грошового утримання за два місяці з дня зарахування у розпорядження за період з 17.01.2013 року до 16.02.2013 року включно.

Судовим розглядом встановлено, що станом на час видання відповідачем наказу від 17.01.2013 № 11-ос/д про зарахування позивача у розпорядження за посадою начальника відділу, грошове забезпечення ОСОБА_1 становило 7026, 74 грн.

Наведене підтверджується інформацією щодо можливого нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 , з помісячною розбивкою за відповідні періоди (а.с. 11-12) .

За таких обставин підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 грошове утримання за період з 17.01.2013 року до 16.02.2013 року у розмірі 14053,48 грн.

В частині стягнення грошового утримання за період з 17.02.2013 до 28.02.2018 року позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивачем фактично оскаржуються дії відповідача щодо непризначення чи незвільнення його після закінчення строку перебування у розпорядженні.

Стосовно дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом права, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Спірні відносини пов`язані з проходженням публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19).

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справі, що розглядається позивач звернувся 18.08.2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом про оскарження дій відповідача, що полягали в порушенні останнім абзацу 2 п. 44-1 Положення № 619, оскільки після закінчення строку перебування у розпорядженні позивач не був а ні призначений на посаду, а ні звільнений зі служби.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У контексті обставин цієї справи колегія суддів зазначає, що звернення до суду з позовними вимогами, пов`язаними з проходженням публічної служби, повинні вирішуватись в порядку адміністративного судочинства та строк звернення до суду з такими вимогами становить один місяць.

Позивач наказом Голови СЗРУ зарахований в розпорядження з 17.02.2013 року, а до суду звернувся 18.08.2021 року, тобто з пропуском вказаного процесуального строку.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визнання дій Служби зовнішньої розвідки України протиправними підлягає залишенню без розгляду.

Доводи позивача про те, що в період з січня 2013 року по лютий 2018 року він перебував на волі, а тому відповідно до п. 6.5.3 Інструкції 45 він мав право на спірну виплату, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, відповідно до п.6.5.3 Інструкції 45 військовослужбовцям, які за вироком суду, що набрав законної сили, визнані винними у скоєнні злочину, грошове забезпечення за час утримання під вартою не виплачується незалежно від характеру призначеного судом покарання, у тому числі в разі винесення вироку про умовне засудження або відстрочки виконання вироку.

Військовослужбовцям, засудженим до позбавлення волі, які перебувають до моменту набрання вироком законної сили на волі, грошове забезпечення виплачується до дня виключення зі списків особового складу, але не більше ніж до дня отримання СЗР України повідомлення суду про набрання вироком законної сили.

Проте, колегія суддів зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні не було вироку суду, що набрав законної сили, а ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності ухвалою Мукачевського міськрайонного суду Закарпатської області за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 3 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Крім того, в силу пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 по справі № 260/3801/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправними дій Служби зовнішньої розвідки України - залишити без розгляду.

Стягнути зі Служби зовнішньої розвідки України (вул. Нагірна, б.24/1, м. Київ, 04107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІДН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 17 січня 2013 року до 16 березня 2013 року у розмірі 14053,48 грн (чотирнадцять тисяч п`ятьдесят три гривні 48 копійок).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 05.06.2023 року