Справа № 480/3419/23
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2023 року Справа № 480/3419/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить:
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи з 05.05.2008 по 28.12.2013 та з 28.10.2020 по 30.11.2022.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (список № 1), відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 13.03.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка у спірні періоди працювала у ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" та в ТОВ "Техногаз-С" на посадах машиніста крана (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт.
Позивач зверталась до пенсійного органу з заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1. Проте, рішенням ГУ ПФУ в Харківській області їй відмовлено в задоволенні такої заяви у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.п. 1 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та недосягненням пенсійного віку.
Позивач не погоджується із такою відмовою, оскільки на момент звернення досягла 47 років, мала загальний страховий стаж роботи 24 роки 9 місяців 17 днів, з яких 7 років 8 місяців 26 днів на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, а тому має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням Рішення конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 13.03.2023.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник Головного управління ПФУ в Харківській області надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що право на пільгове пенсійне забезпечення підтверджується відповідно до списку виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах на підставі записів у трудовій книжці працівника та уточнюючих довідок.
За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно наданої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.02.2022 № 25-04-54 з 05.05.2008 по 28.12.2013, оскільки вона не відповідає пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Відповідно до цього Порядку в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). А саме: довідка повинна бути завірена трьома підписами, а зазначена довідка завірена двома підписами (не вистачає підпису начальника відділу кадрів); не вказана позиція 11.5а згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 року № 36.
Також до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно наданої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній з 28.10.2020 по 30.11.2022 згідно довідки від 20.11.2022 № 54, оскільки довідка теж не відповідає вимогам чинного законодавства: один з трьох підписів, що повинен завіряти пільгову довідку, належить "бухгалтеру (в.о. інспектора з кадрів)", а документів, що підтверджують право цієї посадової особи завіряти документи даного підприємства, не надано. Вік позивача становить 47 років.
Необхідною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є досягнення 50 років та за наявності пільгового стажу не менше 7 років 6 місяців.
Рішення Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 не відновлює дію Закону № 1788-ХІІ і положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 03.10.2017 № 2148-VII неконституційним не визнає.

Згадана стаття Закону № 1058-IV є чинною, неконституційною не визнавалась, а відтак підлягає застосуванню під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах особам, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Закон № 1058-IV з моменту набрання чинності Законом № 2148-VIII, тобто, з 11 жовтня 2017 року є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсій за віком на пільгових умовах за списком №1. Оскільки позивачці на момент звернення виповнилось 45 років, то умови призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 визначаються відповідно до Закону № 1058-ІV, а не на підставі пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ, позаяк до 11 жовтня 2017 року позивачка не досягла зазначеного віку (а.с. 52-54).

Представник ГУ ПФУ в Сумській області направив до суду матеріали пенсійної справи позивачки (а.с. 56-81), а також зазначив, що підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 розділу XIV "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" немає у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку 50 років. За доданими документами страховий стаж роботи складає 24 роки 09 місяців 17 днів, пільговий стаж відсутній (а.с. 56-81).

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.01.2023 позивачка досягла 47-річного віку (а.с. 43).

13.03.2023 ОСОБА_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ( звор. а.с. 61-62).

17.03.2023 відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 03, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. У вказаному рішенні зазначено, зокрема, що необхідний вік становить 50 років. Вік заявниці - 47 років. Страховий стаж заявниці становить: 24 роки 9 місяців 17 днів. Пільговий стаж відсутній. Вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком на умовах за списком № 1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пп.1 п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та недосягненням пенсійного віку (а.с. 21, звор. 72-73).

Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії та незарахуванням до пільгового стажу періодів роботи, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213- VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18.02.2020 у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд вважає, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на "пенсії за віком на пільгових умовах".

Законом № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

09.07.2003 було ухвалено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту:

на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 покладено в основу позовних вимог.

Позивачка вважає, що при досягненні нею віку 45 років вона має право на пенсію на пільгових умовах.

Натомість, як вбачається з рішення від 17.03.2023 № 03, відповідач фактично керується Законом № 1058-ІV (в редакції Закону № 2148-VIII), за яким, пенсійний вік жінок зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 становить 50 років (а.с. 21).

Водночас Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що містить ідентичні правові норми щодо збільшення пенсійного віку, на предмет конституційності не перевірявся. Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

У рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151 - 2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У першому пункті резолютивної частини рішення КСУ від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Суд зазначає, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону №1058-IV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 "Про застосування Конституції України" вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 року у справі "Пічкур проти України" (заява № 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням віку відповідно до п.п. 1 п. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.

Крім того, згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 383, атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Пунктом 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок (далі - Порядок № 442) визначено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Порядку № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Із трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 25) вбачається, що позивачка в період з 05.05.2008 по 31.07.2014 працювала машиністом крана (кранівником), зайнятого на гарячих ділянках робіт літійного цеху № 1 в АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання М.В. Фрунзе".

Відповідно до наказу ВАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" від 31.12.2003 № 254 "Про результати атестації робочих місць за умовами праці" (а.с. 32-33) та від 20.02.2009 № 52 (а.с. 34-38) на вказаному підприємстві була проведена атестація робочих місць, за результатами якої було затверджено перелік виробництв, робіт, професій та посад, працівники яких мають право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1, відповідно до якого, посада машиніста крана (кранівник, зайнятий на гарячих ділянках робіт) включена до переліку найменувань, професій, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 33, 37).

Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, розділ ХІ (оброблення металу), підрозділ 5 (Інші професії з оброблення металу), за кодом 11.5а до професій та робіт, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах віднесено машиністів кранів (кранівників), зайнятих на гарячих ділянках робіт.

Також, відповідно до запису № 13 трудової книжки позивачки (а.с. 26), ОСОБА_1 у період з 22.09.2020 по 30.11.2022 працювала у ТОВ "Техногаз-С" машиністом крана (кранівником), зайнятим на гарячих ділянках робіт.

Вказана робота передбачена п. 5 "Інші професії з оброблення металу" розділу ХІ "Оброблення металу" Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461

Позивачкою надано копію наказу від 28.10.2020 № 395 "Про результати атестації робочих місць за умовами праці", відповідно до якого професія "машиніст крана (кранівник), зайнятий на гарячих ділянках робіт" входить до переліку професій і посад, працівникам яких підтверджено право на передбачені законодавством пільги та компенсації за результатами атестації за Списком № 1 розділу ХІ Оброблення металу п. 5 Інші професії з оброблення металу (а.с. 39-40). Відомості про проведення атестацій було внесено до трудової книжки позивача. Запис у трудовій книжці позивачки здійснено з посиланням на відповідний наказ, як на підставу внесення запису, тобто оформлений належним чином (запис № 14 трудової книжки) (а.с. 26).

Варто зазначити, що саме за результатами атестації робочого місця встановлено характер умов праці позивачки на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт за Списком № 1, які є особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Крім того, пільговий характер роботи позивачки в період з 28.10.2020 по 30.11.2022 також підтверджується довідкою ТОВ "Техногаз-С" від 30.11.2022 № 54 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 38).

При цьому суд не погоджується з доводами пенсійного органу щодо невідповідності вказаної довідки вимогам чинного законодавства. Зазначена довідка за формою відповідає додатку 5 Порядку № 637, підписана директором підприємства, головним бухгалтером та в.о. інспектора з кадрів. За наявності сумнівів щодо повноважності таких осіб на підписання вказаної довідки, пенсійний орган в силу вимог ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-ІV мав можливість перевірити обгрунтованість її видачі та достовірність поданих відомостей щодо позивачки, умови її праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

Суд зазначає, що вказаними вище доказами підтверджується зайнятість позивачки повний робочий день на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за професією, що передбачена Списком № 1 у зазначені в позовній заяві та оскаржуваному рішенні періоди роботи з 05.05.2008 по 28.12.2013 у ВАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" та з 28.10.2020 по 30.11.2022 в ТОВ "Техногаз-С".

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку).

Таким чином, суд зазначає, що Порядком визначено, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У трудовій книжці позивача, яка є основним документом, підтверджуючим стаж роботи, містяться відповідні записи із зазначенням необхідних відомостей. При цьому, оскаржуване рішення не містить будь-яких зауважень щодо порядку оформлення трудової книжки позивача. Також, відповідачем не заперечується, що в спірні періоди позивач працювала на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в даному випадку, поданих позивачем документів достатньо для підтвердження наявного пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому твердження відповідача про недоліки в заповненні уточнюючих довідок суд вважає необґрунтованими, а в ГУ ПФУ в Харківській області були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивачки періодів роботи з 05.05.2008 по 28.12.2013 у ВАТ Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе та з 28.10.2020 по 30.11.2022 у ТОВ "Техногаз-С", оскільки наданими документами підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 за посадою машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 03 від 17.03.2023 є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що в справі, яка розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а. Щодо ефективного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію з певної дати зроблено висновки Верховним Судом і у постановах від 29.04.2020 у справі №826/9781/18, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19.

Суд враховує, що згідно вимог ст. ст. 80, 81, 85 Закону № 1788-XII заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

З огляду на викладене, оскільки позивачка досягла 47 річного віку, має страховий стаж роботи більше 20 років, що не заперечується відповідачем у спірному рішенні, з них, як було встановлено судом, більше 7 років 6 місяців була зайнята повний робочий день на роботах за списком №1, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи позивачки на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт з 05.05.2008 по 28.12.2013 у АТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" та з 28.10.2020 по 30.11.2022 у ТОВ "Техногаз-С".

З огляду на вказане, позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст. 45 Закону 1058-VI пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Тому, враховуючи, що позивачка звернулася до відповідача із відповідною заявою 13.03.2023, після досягнення 47 річного віку, то відповідачем має бути призначено пенсію позивачці саме з часу звернення до пенсійного органу, тобто з 13.03.2023.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 536,80 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму судового збору в розмірі 536,80 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову за квитанцією від 14.04.2023 (а.с. 19).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 03 від 17.03.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, 41100, ) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 13.03.2023, з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 періоди її роботи на посаді машиніста крана (кранівником), зайнятого на гарячих ділянках робіт з 05.05.2008 по 28.12.2013 в Акціонерному товаристві "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" та з 28.10.2020 по 30.11.2022 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Техногаз-С".

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, м. Харків, 61022, ).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска