Справа № 500/466/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/466/23 пров. № А/857/6606/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду, прийняту суддею Мартиць О.І. у місті Тернополі у справі за позовом ОСОБА_1 до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (надалі відповідач) про визнання протиправними дії головного державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федоріва Андрія Андрійовича зі стягнення з 117406,58 грн виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №69160737 з виконання Наказу №921/489/19 виданого 12.05.2022 Господарським судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олишківецьке» збитків в розмірі 1174065,78 грн., визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федоріва Андрія Андрійовича про стягнення виконавчого збору №69160737 від 06.06.2022.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 позовну заяву залишено без розгляду відповідно до ч.1 ст.123 КАС України.

Суд взяв до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.02.2021 у справі №640/25034/19 про те, що днем, коли особа дізналася про порушення свого права є встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Як слідує з матеріалів справи, наявні докази про обізнаність позивача про виконавче провадження №69160737 ще з 22.06.2022 (дня отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи). Також ним 01.08.2022 частково оплачено кошти в сумі 9362,63 грн згідно наказу №921/489/19 від 12.05.2002 у ВП №69160737 кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача ТОВ «Олишківецьке», що підтверджується платіжним дорученням №2403.

Таким чином, клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду є необґрунтоване та не підлягає до задоволення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 клопотання представника позивача було задоволено та відкрито провадження. Таким чином, суд визнав поважною причиною пропуску процесуального строку отримання оскаржуваної постанови 08.02.2023, після 6 місяців з дня її винесення.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 16.03.2023 не вбачається висновку суду стосовно того, що копія постанови про стягнення виконавчого

збору від 06.06.2022 отримана позивачем в інший день, ніж 08.02.2023, натомість

зазначається підтвердження обізнаності позивача із винесенням постанови про стягнення виконавчого збору.

Сама по собі обізнаність боржника про винесення постанови про стягнення виконавчого збору 06.06.2022 не була підставою для звернення такої особи до суду із позовом про скасування індивідуального акту, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень діяв на підставі закону та порушення прав позивача ще не відбулось.

Постановляючи оскаржуване рішення судом не взято до уваги, що відсутність у позивача оскаржуваної постанови унеможливлювало звернення до суду із адміністративним позовом. Ця обставина виникла в результаті дій виконавця, який не вжив заходів щодо надання боржнику у виконавчому провадженні копії відповідної постанови. Порушення прав позивача відбулось після закінчення виконавчого провадження ВП № 69160737, отже строк звернення з адміністративним позовом слід пов`язувати із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70536602, а не безпосередньо з винесенням оскаржуваної постанови 06.06.2022. Матеріали справи містять належні докази на підтвердження даної обставини, а саме - заяви на ознайомлення з матеріалами справи 08.02.2023. Отже, причина пропуску строку звернення до суду є поважною.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні перебували:

виконавче провадження №69160737 з примусового виконання наказу №921/489/19 виданого 12.05.2022 Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олишківецьке» збитків в розмірі 1174065,78 грн;

виконавче провадження №69160625 з примусового виконання наказу №921/489/19 виданого 12.05.2022 Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Олишківецьке» 17577,35 грн судового збору, так як 03.06.2022 на адресу Збаразького відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшли заяви про відкриття виконавчого провадження та оригінал наказу №921/489/19.

06.06.2022 державним виконавцем у ВП №69160737, на ряду з іншими постановами, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено, зокрема, спірну постанову про стягнення виконавчого збору.

22.06.2022 боржником (позивачем по справі) отримано конверт із постановами про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

13.07.2022 надійшла заява представника боржника адвоката Братівника І.В. про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

По виконавчому провадженні №69160625 на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби боржником ОСОБА_1 зараховано кошти в сумі 19518,15 грн, а державним виконавцем дані кошти перераховано наступним чином: 183,06 грн як витрати виконавчого провадження (платіжні доручення №2391, №2392 від 01.08.2022), 1757,74 грн як виконавчий збір (платіжне доручення №2404 від 01.08.2022), 17577,35 грн перераховано стягувачу (платіжне доручення №2405 від 01.08.2022).

По виконавчому провадженні №69160737 на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби боржником зараховано кошти в сумі 10481,85 грн, а державним виконавцем дані кошти перераховано наступним чином: 183,06 грн як витрати виконавчого провадження (платіжні доручення №2389, №2390 від 01.08.2022), 936,16 грн як виконавчий збір (платіжне доручення №2402 від 01.08.2022), 9362,63 грн перераховано стягувачу (платіжне доручення №2403 від 01.08.2022).

Таким чином 01.08.2022 боржником в повному обсязі було виконано виконавче провадження №69160625, а також частково виконано виконавче провадження №69160737.

01.09.2022 надійшла заява представника стягувача про закінчення виконавчого провадження №69160737 від 01.09.2022 в зв`язку із фактичним виконанням рішення.

07.12.2022 по виконавчому провадженні №69160737 державним виконавцем, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а також розпочато примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору в порядку, встановленому статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

15.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70536602 з примусового виконання постанови №69160737 від 06.06.2022 про стягнення із ОСОБА_1 117406,58 грн виконавчого збору, копію якої направлено боржнику згідно статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» і яку він отримав 28.12.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Порядок примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, зокрема врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 18 вказаного Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (виконавця), а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близькі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За відсутності в матеріалах справи підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, яка повернулася до державної виконавчої служби у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Більше того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, згідно із пунктом 1 частини другої якої встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що поновлення пропущеного строку для подання скарги відбувається виходячи із поважності причин його пропуску. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

В даній справі, на обґрунтування пропуску десятиденного строку на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору №69160737 від 06.06.2022 апелянт зазначив, що про закінчення виконавчого провадження стало відомо тільки у ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №69160737 та отримання копії оскаржуваної постанови 08.02.2023.

Однак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується обізнаність позивача про виконавче провадження №69160737 ще з 22.06.2022 (дня отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи).

Крім того, ним 01.08.2022 частково оплачено кошти в сумі 9362,63 грн згідно наказу №921/489/19 від 12.05.2002 у ВП №69160737 кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача ТОВ «Олишківецьке» (36446089), що підтверджується платіжним дорученням №2403 (внутрішній номер 221337262 від 01 серпня 2022).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи (питання).

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Колегія суддів не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №500/466/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 05.06.2023 у зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустках.