Справа № 620/4531/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4531/22 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови йому в нарахуванні та виплаті компенсації за наднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку, за періоди з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 у зв`язку із виконанням службових обов`язків;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за понаднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку, за періоди з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 у зв`язку із виконанням службових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із самостійною, без згоди позивача, зміною умов праці, ОСОБА_1 протягом спірного періоду мав щоденно діставатись до місця несення служби (м. Ніжин) щонайменше 3 год. свого часу понад час, передбачений внутрішнім розпорядком. У зв`язку з наведеним, робочий тиждень позивача збільшувався до 15 годин щотижня, а заробітну плату йому нараховували за п`ятиденний робочий тиждень, 8 годинний робочий день. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що відповідно до статті 106 КЗпП України він має право на отримання компенсації за понаднормовий час, витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин та в зворотному напрямку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у період проходження позивачем служби на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області він вимушений був розпочинати свій робочий день не з 9:00, як передбачено внутрішнім розпорядком, а щонайменше з 07:30, тобто на 1,5 (півтори) години раніше та закінчувати його не о 18:00, а щонайменше о 19:30, тобто на 1,5 (півтори) години пізніше. Відповідно, робочий день збільшувався щонайменше на 3 (три) години, робочий тиждень збільшувався на 15 (п`ятнадцять) годин щотижня. У той же час заробітну платню позивачу нараховували за схемою "п`яти денний робочий тиждень, 8 годинний робочий день". Як працівник поліції позивач розумів, що з метою належного виконання службових обов`язків необхідно дотримуватися вимог наказів та виконував їх, витрачаючи натомість свій законний час на відпочинок. Дорога до місця несення служби, а відповідно і виконання позивачем службових обов`язків займала щоденно на 3 (три) години більше, але робити це безкоштовно не планував, відгули та вихідні позивачу не надавались. Вважаю, що це є грубим порушенням трудового законодавства.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Так, положеннями ч. 1 ст. 309 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

У зв`язку з перебування члена колегії у відпустці продовжено строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на розумний термін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що до суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України, зокрема, у період з 07.04.2021 по 27.05.2021, з 19.08.2021 по 25.03.2022 на посаді старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області (а.с. 12-15).

Оскільки позивач фактично проживає в місті Чернігові, протягом вказаного періоду він їздив до місця несення служби (м. Ніжин) та в зворотному напрямку, витрачаючи на дорогу близько 3-х годин.

Вважаючи, що наведені обставини відповідно до статті 106 КЗпП України є підставою для отримання компенсації за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що чинним законодавством України, яке регулює діяльність органів та підрозділів Національної поліції України, не передбачено компенсацію за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Так, відповідно до частини 3 статті 61 Закону № 580-VIII, за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.

Частиною 10 статті 62 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський:

1) забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків;

2) отримує в органах поліції в установленому порядку інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, та матеріали, необхідні для належного виконання покладених на нього обов`язків;

3) користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу;

4) своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України;

5) у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства;

6) захищає свої права, свободи та законні інтереси всіма способами, що передбачені законом;

7) під час виконання поліцейських повноважень користується безоплатно всіма видами громадського транспорту міського, приміського і місцевого сполучення (крім таксі), а також попутним транспортом. Поліцейські, які виконують повноваження поліції на транспортних засобах, крім того, мають право на безоплатний проїзд у поїздах, на річкових і морських суднах. Під час службових відряджень поліцейські мають право на позачергове придбання квитків на всі види транспорту і розміщення в готелях при пред`явленні службового посвідчення та посвідчення про відрядження;

8) може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

При цьому, порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою №988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260). Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Пунктом 1 Постанови №988 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, пунктом 20 Порядку №260 установлено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Таким чином, нормами спеціального законодавства, які мають пріоритет у застосуванні, визначені умови виплати поліцейським грошового забезпечення, в тому числі під час виконання службових обов`язків понад установлений службовий час.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно вимог вищезазначеного Закону поліцейські мають право безоплатно користуватися всіма видами транспорту, окрім таксі, а отже твердження апелянта на те, що йому підлягає виплаті додаткова грошова компенсація за шлях від дому до служби ставить в нерівне положення з іншими громадянами, яким не надано пільги за проїзд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством України, яке регулює діяльність органів та підрозділів Національної поліції України, не передбачено компенсацію за понаднормовий час, витрачений на дорогу до робочого місця.

Поряд з цим, соціальний захист поліцейських визначається Розділом IX Закону N 580-VIII, до складу якого включена стаття 96 "Житлове забезпечення поліцейських".

Частиною 1 статті 96 Закону N 580-VIII обумовлено, що поліцейські забезпечуються житлом на підставах і в порядку, визначених житловим законодавством.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано переконливих докази того, що він звертався до свого керівництва з рапортом про надання йому житла, оскільки час витрачений на дорогу складав більше однієї години.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що в пункті 2 статті 31 Хартії основних прав ЄС, яка застосовується з урахуванням національного законодавства та національної практики, не передбачено, що час, коли працівник прямує додому, є робочим часом. Робочий час, відповідно до пункту 1 Директиви 2003/88/ЄС означає будь-який період, під час якого працівник працює, знаходиться в розпорядженні роботодавця, виконує свою діяльність або обов`язки відповідно до національного законодавства та (або) практики.

Суд звертає увагу, що протягом часу, коли позивач прямував до місця служби та у зворотному напрямку, він не виконував посадові обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі №С-266/14, на яке посилається представник позивача, мова йде про час, протягом якого працівник перебував на роботі в розпорядженні роботодавця та здійснював свою діяльність і обов`язки.

Також у вказаному рішенні мова йде про рух працівників на роботу на транспорті підприємства, оскільки відповідно до обставин справи, що розглядалася Судом, працівники пересувалися на транспорті роботодавця. Відповідні обставини в цій справі відсутні.

Крім того, суд наголошує на пріоритеті застосування спеціального законодавства у спірних правовідносинах.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що час коли позивач прямував до місця служби та у зворотному напрямку, він не виконував посадові обов`язки, а отже не підлягає компенсації за понаднормовий час (витрачений ним на дорогу до робочого місця в м. Ніжин), а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович