Справа № 160/5120/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2023 року Справа № 160/5120/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди, -
16.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини, направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами - відповідно до його рапортів від 23.01.2023р., 24.01.2023р., 30.01.2023р.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати солдату ОСОБА_1 довідку про обставини отримання 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини, направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами - відповідно до його рапортів від 23.01.2023р., 24.01.2023р., 30.01.2023р.;
- визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помісячно сум основного грошового забезпечення та сум додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис.грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням помісячно за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помісячно суми основного грошового забезпечення та суми додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 70 тис. грн. завданої моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин; уточненої позовної заяви, виклавши в ній позовні вимоги, що стосуються зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві сум основного грошового забезпечення та додаткової грошової допомоги сум 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим пораненням за вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та за січень, лютий, березень 2023р.- помісячно, відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог вказаної ухвали суду від 21.03.2023 року представником позивача 24.03.2023 року надано уточнену позовну заяву та клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення з позовом до адміністративного суду, а також прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі №160/5120/23 за цією позовною заявою, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами з 01.05.2023 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, ухвалою суду від 29.03.2023 року витребувано у ОСОБА_1 : завірену належним чином копію повідомлення про перебування на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 з вимогою видати довідку про обставини отримання бойової травми від 15.10.2022 року та докази його направлення на адресу відповідача; докази направлення на адресу відповідача рапорту про видачу довідки про обставини отримання бойової травми від 30.01.2023 року; завірені належним чином копії рапортів від 08.03.2023 року про видачу довідки про обставини отримання бойової травми та направлення для проходження госпітальної військово-лікарняної комісії для отримання висновку про причинний зв`язок між отриманою травмою та участю в бойових діях по захисту Батьківщини; у Військової частини НОМЕР_1 витребувано: письмові пояснення та докази на їх підтвердження стосовно того, чи надходило до Військової частини НОМЕР_1 повідомлення ОСОБА_1 про перебування на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 з вимогою видати довідку про обставини отримання бойової травми від 15.10.2022 року, рапорт ОСОБА_1 про видачу довідки про обставини отримання бойової травми від 30.01.2023 року та рапорт ОСОБА_1 від 08.03.2023 року про видачу довідки про обставини отримання бойової травми та направлення для проходження госпітальної військово-лікарняної комісії для отримання висновку про причинний зв`язок між отриманою травмою та участю в бойових діях по захисту Батьківщини та, у разі їх надходження, які були надані на них відповіді із доказами направлення цих відповідей ОСОБА_1 ; письмові пояснення та докази на їх підтвердження стосовно того, чи була видана Військовою частиною НОМЕР_1 довідка про обставини отримання бойової травми ОСОБА_1 , якщо ні, то письмові пояснення щодо причини не видачі такої довідки; письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо того, чи здійснювалося нарахування та виплата основного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, якщо так, то довідку про суми нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за цей період, якщо ні, то письмові пояснення щодо причин не здійснення такого нарахування; письмові пояснення та докази на їх підтвердження щодо того, чи здійснювалося нарахування та виплата ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги у розмірі 100 000,00грн, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, у зв`язку з отриманням ним бойової травми, якщо так, то довідку про розмір нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 такої додаткової грошової допомоги, якщо ні, то письмові пояснення щодо підстав її не нарахування та невиплати.
17.04.2023 року до суду від представника позивача на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2023 року надійшли додаткові пояснення та докази у справі, а саме: до суду надано завірені копії повідомлення про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 від 15.10.2022 року та рапорту ОСОБА_1 від 08.03.2023р. про видачу довідки про обставини отримання бойової травми та направлення для проходження госпітальної військово-лікарської комісії для отримання висновку про причинний зв`язок між отриманою травмою та участю в бойових діях по захисту Батьківщини. Щодо надання доказів направлення на адресу відповідача вищевказаного повідомлення про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні та рапорту про видачу довідки про обставини отримання бойової травми від 30.01.2023р. у вигляді поштових квитанцій, то позивачем зазначено, що вони знаходяться у непридатному для прочитання стані. Разом з цим позивачем надано копію рапорту від 10.12.2022р. про виплату грошового забезпечення із відміткою відповідача про його отримання уповноваженою особою - капітаном Горбачовим.
24.04.2023 року на електронну адресу суду, з наступним отриманням 04.05.2023 року засобами поштового зв`язку, від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.
Разом із вищевказаним клопотанням відповідачем надано довідку про нараховане грошове забезпечення солдата ОСОБА_1
25.04.2023 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2023р. у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Крім цього, 25.04.2023 року до суду від представника позивача надійшла зава про забезпечення доказів у справі №160/5120/23, в якій останній просив суд забезпечити докази шляхом витребування у Військової частини НОМЕР_1 завірених у відповідності до вимог п.2.8.22 Інструкції з організації діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу ЗСУ №124 від 07.04.2017р. таких доказів: лицевої і крайньої сторінок «Книги обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_1 »; робочих сторінок «Книги обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_1 » із реєстраційними записами за 06.09.2022, 26.09.2022року; лицевої і крайньої сторінок «Книги реєстрації рапортів в/ч НОМЕР_1 »; робочих сторінок «Книги реєстрації рапортів в/ч НОМЕР_1 » із реєстраційними записами рапортів відносно солдата ОСОБА_1 за 06.09.2022, 26.09.2022 року; робочих сторінок «Книги реєстрації вихідної кореспонденції в/ч НОМЕР_1 » та «Книги реєстрації вхідної кореспонденції в/ч НОМЕР_1 » із реєстраційними записами щодо кореспонденції відносно солдата ОСОБА_1 ; наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2022року №236 в частині відносно солдата ОСОБА_1 ; наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.09.2022 року №256 в частині відносно солдата ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків клопотання шляхом подання до суду уточненого клопотання про забезпечення доказів із обґрунтуванням необхідності саме забезпечення доказів у розумінні ч.1 ст.114 КАС України.
05.05.2023 року до суду від представника повивача надійшла заява про доповнення позовних вимог в адміністративній справі №160/5120/23, в якій останнім змінено предмет позову шляхом доповнення первинно заявлених позовних вимог двома новими позовними вимогами такого змісту: визнати неправомірними з часу їх винесення та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2022року №236 в частині відносно солдата ОСОБА_1 та наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 26.09.2022року №256 в частині відносно солдата ОСОБА_1 .
Крім того, 05.05.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків клопотання про забезпечення доказів у справі №160/5120/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про доповнення позовних вимог в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року прийнято до розгляду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та призначено його до розгляду у судовому засіданні на 22 травня 2023 року о 13:30год.
19.05.2023 року до суду від представника повивача надійшло клопотання про витребування додаткових доказів в адміністративній справі №160/5120/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року клопотання ОСОБА_1 про витребування додаткових доказів в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) завірені належним чином копії наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року №236 в частині щодо солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 року №256 в частині щодо солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ); у задоволенні іншої частини заяви про забезпечення доказів - відмовлено.
Також, на виконання вимог ухвали суду від 22.05.2023 року про забезпечення доказів в адміністративній справі №160/5120/23 відповідачем разом з відзивом надано копію витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року №236 в частині щодо солдата ОСОБА_1 та копію витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 року №256 в частині щодо солдата ОСОБА_1 .
26.05.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім висловлено позицію, аналогічну викладеній у позовній заяві, та додатково зазначено, що у разі, якщо б наказ №434 від 11.01.2023р. «Про результати службового розслідування», на який посилається відповідач у відзиві, дійсно видавався, то з 11.01.2023р. вже була б виготовлена Довідка ф.№5 про обставини отримання поранення позивачем 06.09.2022р. і була б направлена на адресу ОСОБА_1 , про що він неодноразово просив в своїх рапортах від 15.10.2022р., від 24.01.2023р. та від 08.03.2023р., а на підставі цієї б довідки позивача було б включено до наказів про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за спірний період, проте, цього зроблено не було навіть станом на теперішній час, що ставить під сумнів видання наказу №434 саме 11.01.2023р., тим більше, що ще 24.04.2023р. відповідач звертався до суду з клопотанням про призупинення провадження у цій справі, через те, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022р. №236 ОСОБА_1 вважався таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, а у зв`язку із цим відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2022р. №256 позивача було виключено зі всіх видів забезпечення.
Також 26.05.2023 року від позивача надійшло клопотання про застосування судом повноважень виходу за межі позовних вимог, яке фактично є заявою про уточнення позовних вимог, оскільки у цьому клопотанні останнім змінено предмет позову шляхом доповнення позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві помісячно суми основного грошового забезпечення та суми додаткової грошової допомоги сум 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням помісячно за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно, додатковим періодом, за який позивач просить зобов`язати відповідача вчинити вищевказані дії, а саме:вищевказану позовну вимогу викладено в оновленій редакції: «зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) помісячно суми основного грошового забезпечення та суми додаткової грошової допомоги сум 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням помісячно за період з вересня 2022 року по день набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/5120/23», відтак, суд розцінює це клопотання як клопотання про уточнення позовних вимог в адміністративній справі №160/5120/23.
Також у клопотанні від 26.05.2023р. позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року клопотання ОСОБА_1 про витребування додаткових доказів в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року відмовлено у прийнятті до розгляду клопотання ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (про застосування судом повноважень виходу за межі позовних вимог) в адміністративній справі №160/5120/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, призваний Соборним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Дніпро (далі - Соборний РТЦК та СП м. Дніпро) з квітня 2022 року згідно з наказом від 01.04.2022р. №84, посада «стрілець», що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_5 .
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2022 року №231 відповідно до п.82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами), солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, та всі види забезпечення.
В ході несення військової служби ОСОБА_1 був залучений до виконання бойового завдання поблизу м. Соледар Донецької області, де 06.09.2022 року отримав вогнепальне осколкове поранення правої стопи.
У зв`язку із отриманим пораненням позивач 06.09.2022 року був евакуйований у м. Павлоград Дніпропетровської області та 07.09.2022р. був доставлений до КНП «Павлоградська ЦРЛ» ВСР зі стабілізаційного пункту м. Бахмут, де йому було надано першу допомогу; в травматологічному відділенні КНП «Павлоградська ЦРЛ» ВСР перебував з 07.09.2022р. по 09.09.2022р. з діагнозом: вогнепальне поранення правої ступні. Відкритий перелом II-IV плеснових кісток правої ступні, що підтверджується первинною медичною карткою №145 84 (форма 100), виданою ЛСБ «Бахмут» 06.09.2022р. о 12год. 16хвил., та листом Адміністрації КНП «Павлоградська центральна районна лікарня» Вербківської сільської ради» від 18.11.2022 року №01-25/1337, наданому на підставі записів з медичної карти стаціонарного хворого №2118/310 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_4 від 03.03.2023 №814 ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_4 « 03» березня 2023 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: Стан після операцій: (18.11.2022; 17.12.2022) - повторних хірургічних обробок рани, монтажу VAC - системи з приводу мінно-вибухової травми (06.09.2022), вогнепального осколкового поранення правої стопи з вогнепальними багатоуламковими переломами II, ІІІ, IV плюснових кісток, ускладненого первинно-хронічним остеомієлітом плюснових кісток правої стопи, повторним інфікуванням рани, значним уповільненням репаративних процесів y вигляді незміцнілого післяопераційного рубця тильної поверхні правої стопи, посттравматичної лімфедеми правої стопи та гомілки, нестійкої комбінованої контрактури правого гомілковостопного суглобу з помірним порушенням функції. (Згідно наказу МОЗ України No370 від 04.07.2022 травма тяжкого ступеню). Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (Довідку про обставини травми не надано). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.
Разом з цим, судом встановлено, що з 06.09.2022 року ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 вважався таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Так, відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року №236 на підставі доповіді про самовільне залишення частини від 06 вересня 2022 року №3830, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, слід вважати таким, що 06 вересня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також ОСОБА_1 було виключено з котлового забезпечення військової частини з 06 вересня 2022 року та виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 06 вересня 2022 року.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2022 року за №256 на підставі наказу командира 93 окремої механізованої бригади від 26 вересня 2022 року № 216-рс, рапортів командирів підрозділів, а також відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, якого виведено в розпорядження наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 26 вересня 2022 року №216-рс, увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 26 вересня 2022 року.
Також наведені вище накази стали підставою для призупинення військової служби ОСОБА_1 та призупинення нарахування і виплати йому грошового забезпечення з 06.09.2022р. й по теперішній час.
При цьому, як свідчать матеріали справи та визнається сторонами, в тому числі відповідачем у поданому ним відзиві, 15.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України з повідомленням про перебування у лікарняному закладі внаслідок мінно-вибухового поранення, в якому, зокрема, зазначив про отримання ним в ході несення служби 06.09.2022 року у Донецькій області травми правої стопи у зв`язку із чим він одразу був доставлений до лікувального закладу у місті Бахмут, для надання первинної медичної допомоги, а в подальшому, 07.09.2022 року доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська центральна районна лікарня» Вербківської сільської ради, а 09.09.2022 року госпіталізований до Дніпропетровського військового шпиталю (в/ч НОМЕР_4 ), де проходить лікування по теперішній час, з огляду на що, ОСОБА_1 повідомляв, що він самовільно місце несення служби не залишав, дезертиром не є, а причини відсутності його за місцем служби є вагомі, оскільки він проходить лікування та не має можливості самостійно пересуватися, відтак. просить не вважати його таким, що самовільно залишив місце несення служби.
Як визнається відповідачем у власному відзиві, вищевказане повідомлення дійсно надходило 15.10.2022 року до Військової частини НОМЕР_1 , після чого було передане на відпрацювання старшому офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення ОСОБА_5 .
Також з матеріалів справи встановлено, що 10.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_6 з заявою, в якій також повідомляв про обставини отримання ним бойової травми та перебування у зв`язку із цим на лікуванні, через що просив виключити його зі списків осіб, які самовільно залишили військову частину, а також просив нарахувати на виплатити йому грошове забезпечення за весь час перебування на лікуванні з 06.09.2022 року по день подання такої заяви. Вказана заява отримана представником Військової частини НОМЕР_6 Горбачовим 10.12.2022 року, про що останнім проставлено відповідну відмітку та підпис на цій заяві.
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2023р. №434 «Про результати службового розслідування» за результатами проведеного службового розслідування за фактом поранення 06.09.2022 номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання, а також з метою уточнення причин і умов, що сприяли пораненню, та встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною його поранення, встановлено, що о 12:16 06.09.2022 біля позиції 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, які знаходиться поблизу м. Соледар Донецької області, військами Російської Федерації було здійснено танковий обстріл, в результаті якого солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення правої стопи; військовослужбовцю була надана перша медична допомога та організована медична евакуація до Бахмутської ЦМЛ Донецької області; військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Факт поранення солдата ОСОБА_1 підтверджується медичними довідками та поясненнями свідків, сержанта ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 . Поранення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 відповідно вимогам ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, те не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень. На підставі цього командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:
- поранення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що сталося під час виконання ними обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 підготувати довідку про обставини поранення військовослужбовця солдата ОСОБА_1 ;
- контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ;
- наказ довести до особового складу в частині, що його стосується.
23.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом щодо виплати йому заборгованості по грошовому забезпеченню та виплатити додаткової грошової винагороди за виконання особливо важливих завдань за період з 01 вересня 2022 року по теперішній час, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на безперервному стаціонарному лікуванні через поранення, отримане ним під час виконання обов`язку військової служби під час участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації і оборони в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
24.01.2023 року позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_1 просив надати йому відомості щодо його грошового забезпечення (за кожен місяць окремо) під час проходження служби за період з 01 вересня 2022 року по теперішній час що включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
30.01.2023 року позивач подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив надати довідку про обставини отримання травми у зв`язку із отриманням ОСОБА_1 мінно-вибухової травми правої стопи.
08.03.2023р. позивач повторно подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про видачу довідки про обставини отримання бойової травми та направлення для проходження госпітальної військово-лікарської комісії для отримання висновку про причинний зв`язок між отриманою травмою та участю в бойових діях по захисту Батьківщини, а також просив призначити службове розслідування по факту його поранення від 06.09.2022р. під м. Бахмутом.
Доказів надання відповідачем відповідей на вищевказані рапорти позивача матеріали справи не містять.
Водночас, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13.12.2022р. №2332/ФЕС, наданої на вимогу суду, всі належні солдату ОСОБА_1 виплати за вересень 2022 року були нараховані та зараховані на його картковий рахунок в повному обсязі, а саме: грошове забезпечення за вересень 2022 року за 5 днів в сумі - 883,05 грн. було зараховано 17.10.2022 року; індексація грошового забезпечення за вересень 2022 року за 5 дні в сумі - 210,43 грн. було зараховано 31.10.2022 року; додаткова винагорода під час дії воєнного стану за вересень 2022 року (відповідно постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168) не виплачена, у зв`язку з відсутністю його в наказі командира частини НОМЕР_1 від 03.10.2022 р. №8680_ост по виплаті додаткової винагороди за час воєнного стану.
Додатково у цій довідці зазначено, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року №236 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що 06 вересня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, який наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 вересня 2022 року №256 був виведений в розпорядження.
Разом з тим, як станом на час звернення позивача до суду з цим позовом, так і станом на час розгляду справи, довідки про обставини отримання бойової травми та направлення для проходження госпітальної військово-лікарської комісії для отримання висновку про причинний зв`язок між отриманою травмою та участю в бойових діях по захисту Батьківщини, позивачем від відповідача не отримано, а також ним не отримано виплату грошового забезпечення за період вересень 2022 року - березень 2023 року та додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, та відповіді на його вищевказані рапорти з цього приводу.
Не погодившись із бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини, направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами - відповідно до його рапортів від 23.01.2023р., 24.01.2023р., 30.01.2023р. та невиплати помісячно сум основного грошового забезпечення та сум додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис.грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням помісячно за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно, позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
25.03.2022 року для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 року №248/1298 та від 18.04.2022р. №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Крім цього, згаданим наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
При цьому зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у пунктах 4-8, 10, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
З урахуванням вищеозначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023р. №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).
Так, згідно з п.9 розділу XXXIV Положення №260 (тут і далі - в редакції Наказу МОУ від 25.01.2023р. №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гри. також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустцідля лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до п.п. «б» п.6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008року №402 (далі - Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.
За приписами з п.21.1 та п.21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.
З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що військовослужбовці Збройних Сил за час несення ними військової служби отримують як основне грошове забезпечення, передбачене Постановою №704, а також на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується й додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., яка може становити до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, при цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а підставою для виплати цієї додаткової винагороди за вказаних обставин слугує довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини проотримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення №1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Однак, у разі закриття такого кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту військовослужбовця продовжуються, а пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, - поновлюються.
Судом встановлено, що у даному випадку підставою для призупинення нарахування і виплати позивачеві основного грошового забезпечення з 06.09.2022р. по 31.03.2023р. став той факт, що з 06.09.2022 року ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 вважався таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року №236, яким позивача також було виключено з котлового забезпечення військової частини з 06 вересня 2022 року та виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 06 вересня 2022 року.
Таким чином, з огляду на наведене у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно, тому, задля відновлення порушеного вищевказаною протиправною бездіяльністю відповідача права позивача на отримання належного грошового забезпечення, слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно, та, відповідно, задовольнити позовні вимоги в цій частині.
Також суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі солдату ОСОБА_1 довідки про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р., з огляду на те, що станом на дати подачі цих рапортів відповідачу вже було достеменно відомо, що позивач не є таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а отримане ним поранення слід вважати таким, що сталося під час виконання ними обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що підтверджується вищенаведеним витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2023р. №434 «Про результати службового розслідування», згідно з яким за результатами проведеного службового розслідування за фактом поранення 06.09.2022 номера обслуги 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання, а також з метою уточнення причин і умов, що сприяли пораненню, та встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною його поранення, встановлено, що о 12:16 06.09.2022 біля позиції 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, які знаходиться поблизу м. Соледар Донецької області, військами Російської Федерації було здійснено танковий обстріл, в результаті якого солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення правої стопи; військовослужбовцю була надана перша медична допомога та організована медична евакуація до Бахмутської ЦМЛ Донецької області; військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, а також, зокрема, наказано:
- поранення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що сталося під час виконання ними обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 підготувати довідку про обставини поранення військовослужбовця солдата ОСОБА_1 .
Разом з тим, станом на час розгляду справи (02.06.2023р.) Військовою частиною НОМЕР_1 без наявності на те будь-яких поважних підстав (про існування таких відповідачем не зазначалося), вищевказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2023р. №434 «Про результати службового розслідування» в частині зобов`язання начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 підготувати довідку про обставини поранення військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , не реалізовано та не виконано і позивачеві протягом півроку так і не видано довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини, що, в свою чергу, свідчить про протиправність такої бездіяльності відповідача.
Таким чином, наявні підстави для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.
При цьому, суд зазначає про помилковість зазначення позивачем конкретних дат рапортів, в яких він просив відповідача видати вищевказану довідку, а саме, як рапорти від 23.01.2023р. та від 24.01.2023р., бо, як встановлено судом, в цих рапортах ставилося лише питання щодо виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, а не щодо видачі довідки про обставини травми. Прохання про видачу такої довідки порушувалося позивачем саме у рапортах від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами відповідно до його рапортів від 23.01.2023р., 24.01.2023р., 30.01.2023р. та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами відповідно до цих рапортів, суд зазначає наступне.
По-перше, суд також зазначає про помилковість зазначення позивачем вищевказаних дат рапортів, якими він просив відповідача видати йому направлення на проходження військово-лікарської комісії із необхідними до нього службовими документами, як рапорти від 23.01.2023р., від 24.01.2023р. та від 30.01.2023р., бо в цих рапортах вищевказане питання не підіймалося, а питання про видачу такого направлення було порушено лише у рапорті від 08.03.2023р.
По-друге, як встановлено судом, відповідно до приписів п.п. «б» п.6.1 Положення №402 направлення на проходження військово-лікарської комісії військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) здійснюється, зокрема, командиром відповідної військової частини. Відтак, відповідач наділений повноваженнями, щодо розгляду питання про направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії, що було порушене останнім у рапорті від 08.03.2023р. Однак, судом встановлено та відповідачем жодним чином не спростовано, що цей рапорт позивача в частині щодо видачі йому вищевказаного направлення фактично відповідачем розглянуто не було і жодного рішення за результатами розгляду такого рапорту не прийнято.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому, суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 у справі №806/2978/17, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18 та від 23.01.2020 у справі №0840/2979/18.
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням помісячно за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно, а також щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві цієї додаткової грошової допомоги у розмірі 100 тис. грн. у зв`язку із отриманим 06.09.2022 року пораненням за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, включно, з огляду на таке.
Як зазначалося вище, відповідно до рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та Положення №260 підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., яка може становити до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, при перебуванні безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, і право на отримання якої також мають військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, слугує, за наведених обставин, довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні такий військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини проотримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.
Судом встановлено, що у даному випадку відповідачем довідку про отримання травми позивачеві видано не було, при цьому, встановивши протиправність бездіяльності відповідача щодо видачі такої довідки, суд зобов`язав останнього видати ОСОБА_1 довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.
Отже, саме після видачі відповідачем такої довідки позивачеві виникнуть підстави для включення останнього до наказів командира військової частини про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., тому станом на теперішній час позовні вимоги про виплату такої допомоги є передчасними і такими, що спрямовані на майбутнє, водночас, вирішення позовних вимог на майбутнє суперечить приписам ст.5 КАС України, якою визначено, що захисту підлягає саме порушене право особи, а не можливість його порушення в майбутньому, тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.
Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 70 тис. грн. завданої моральної шкоди, з огляду на таке.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із роз`ясненнями у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
При цьому в силу приписів статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 78 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 12.11.2019 року у справі №818/1430/17 та від 14.05.2020р. у справі №822/231/16.
У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №372/4399/15-ц Верховний Суд зазначив, що 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О.М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.
Крім того, призначення та проведення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.
Отже, розглядаючи справу, суд визначає, чи була завдана особі моральна шкода. Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.
У розглядуваному випадку суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише загальні фрази щодо того, що його моральні страждання - емоції, безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв`язку.
Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення саме через оскаржувану бездіяльність відповідача здоров`я позивача (медичних довідок, висновків тощо) або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконної бездіяльності відповідача, які у розумінні ст.23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Відтак позивачем не доведено у чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода та якими доказами це підтверджується, при цьому позивачем також не надано належних доказів своїх страждань та причинний зв`язок їх саме зі протиправною бездіяльністю відповідача, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
З огляду на наведене у сукупності, в тому числі у зв`язку із ненаданням позивачем належних доказів своїх страждань та причинний зв`язок їх саме зі оскаржуваною бездіяльністю відповідача, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі, суд зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Однак, в клопотанні позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач не виконає рішення суду або буде ухилятися від його виконання.
Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для встановлення судового контролю у цій справі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1) щодо не видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) довідки про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1) видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) довідку про обставини отримання ним 06.09.2022 року травми при участі в бойових діях по захисту Батьківщини відповідно до його рапортів від 30.01.2023 року та від 08.03.2023р.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1) щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) основного грошового забезпечення за період з 06 вересня 2022 року по 31 березня 2023 року, включно.
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова