Справа № 380/14255/22
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2023-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року справа №380/14255/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Малісевич М.В.

за участю:

представника позивача Лебідко Ю.І.

представника позивача Баранова М.В.

представника відповідача Коржевич У.Ф.

представник третьої особи - Прокопик І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» до Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестгруп» про визнання протиправною і скасування ухвали,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» до Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестгруп», в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 1919 від 17 лютого 2022 р. «Про надання ТзОВ "Вестгруп капітал" дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Котляревського, 47».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що даючи дозвіл на виготовлення технічної документації щодо прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 , відповідачем не було враховано, що зазначена земельна ділянка має бути використана за цільовим призначенням, оскільки відноситься до земель історико культурного призначення. Відтак, оскаржувана ухвала є протиправна та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 18 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Сакалоша В.М. від 17 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розпорядженням керівника апарату Львівського окружного адміністративного суду №55/р від 11.04.2023 року у зв`язку із досягненням 65-річного віку та закінченням повноважень судді Сакалоша Володимира Миколайовича призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №380/16830/22.

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справа призначена судді Кухар Н.А.

Ухвалою судді від 13 квітня 2023 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. ТзОВ «Вестгруп капітал» звернулося до Львівської міської ради 13.05.2021р. в порядку ст. 123 Земельного кодексу України щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га на вул. І.Котляревського, 47 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. До звернення ТзОВ «Вестгруп капітал» додало заяву, картографічні матеріали, план земельної ділянки, відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, статут товариства. Тобто, усі документи передбачені ст. 123 ЗК України. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме приміщення господарських споруд (реєстраційний номер нерухомого майна 101), заг. площею 153,1. кв. м., гараж (реєстраційний номер - 101), заг. площею 20,2 кв. м., та ще один гараж (реєстраційний номер 101), заг. площею 22.8 кв. м. На земельній ділянці, яка вказувалась в картографічний матеріалах ТзОВ «Вестгруп капітал» підтверджується розташування вищезазначених об`єктів нерухомого майна.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до ухвали ЛМР №3924 від 30.09.2010р. «Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова» ІІ-стадія. Генеральний план» земельна ділянка, відповідно до картографічних матеріалів наданих ТзОВ «Вестгруп капітал» належить до території багатоповерхової житлової забудови (5,9,14,15 поверхів). Згідно з ухвалою №3840 від 18.09.2014 р. «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» земельна ділянка, відповідно до картографічних матеріалів наданих ТзОВ «Вестгруп капітал» знаходиться в межах функціональної зони Ж-2 (зона малоповерхової житлової забудови, до 4 пов. включно).

Отже, підстава відмови, а саме невідповідність містобудівній документації відсутня, оскільки заявник звернувся з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відсутні також і порушення норми закону України «Про охорону культурної спадщини». Межі території пам`яток та їх охоронних зон визначаються науковопроектною документацією «Історико - архітектурний опорний план м. Львова» (Історико - архітектурний опорний план м. Львова з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів). При цьому, затвердження зон охорони пам`яток місцевого значення належить до повноважень органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій (п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Станом на сьогодні, науково-проектна документація «Історико - архітектурний опорний план м. Львова» Міністерством культури України не затверджена.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №813/716/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року, вирішено: Позов задоволити. Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Львова та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історикокультурного призначення. Зобов`язати Львівську міську раду відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з внесення меж історичного ареалу м. Львова та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення. У рішенні судів встановлено, що Львівською міською радою не прийнято жодних рішень щодо віднесення історичного ареалу м. Львова до земель історико-культурного призначення, а також не ведеться робота із виготовлення документації із землеустрою на об`єкти культурної спадщини, у т.ч. щодо винесення в натурі меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови.

З моменту затвердження меж історичного ареалу та зони регульованої забудови м. Львова, Львівською міською радою інвентаризацію земель в межах історичного ареалу м. Львова на даний час не проведено, рішення про віднесення земель в його межах до земель історико-культурного призначення не прийнято, межі земель історико-культурного призначення не встановлено і не закріплено на місцевості.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/716/16 від 11.07.2016 р. виконавчими органами Львівської міської ради було підготовлено проект ухвали «Про погодження меж історичного ареалу м. Львова». Даний проект ухвали було винесено на розгляд пленарного засідання 07.10.2021 р. сесії Львівської міської ради 8-го скликання. Однак, був відхилений, оскільки не набрав необхідної кількості голосів

Межі історичного ареалу м. Львова не погоджені у встановленому законодавством порядку, оскільки не погоджені Міністерством культури України. Також, чинним законодавством не передбачено можливість затвердження меж історичних ареалів рішенням виконавчого комітету міської ради. Тому в силу закону рішення виконкому Львівської міської ради №1311 від 12.09.2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» не може вважатися документом, яким належним чином затверджені межі історичного ареалу міської ради.

Представник позивача подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримала повністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестгруп» надіслав пояснення щодо предмету спору, де зазначив наступне. 13 травня 2021 року ТзОВ «Вестгруп капітал» звернулося з заявою та всіма необхідними документами до Львівської міської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га на вул. І. Котляревського, 47 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд. Порядок звернення, перелік необхідних документів визначений ст. 123 Земельного кодексу України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України, Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Частина 3 ст. 123 ЗК України встановлює, що Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Також ч. 3 ст. 123 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і технікоекономічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Перелік підстав для відмови є вичерпним. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №3924 від 30.09.2010 р. «Про затвердження містобудівної документації «Корегування генерального плану м. Львова» ІІ-стадія. Генеральний план» земельна ділянка, щодо якої зверталася третя особа до Відповідача, відповідно до картографічних матеріалів належить до території багатоповерхової житлової забудови (5,9,14,15 поверхів). Згідно з ухвалою Львівської міської ради №3840 від 18.09.2014 р. «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» земельна ділянка знаходиться в межах функціональної зони Ж-2 (зона малоповерхової житлової забудови, до 4 пов. включно). Відтак, зі сторони третьої особи були дотримані всі вимоги Земельного кодексу при поданні заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У Львівської міської ради, як органу уповноваженого розглянути заяву не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. №318. Згідно з п. 4 Порядку відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.

Отже, саме Мінкульт та уповноважені ним органи є суб`єктами, які уповноважені затверджувати межі історичного ареалу та режими їх використання. Законодавством не передбачено можливість затвердження меж історичних ареалів рішенням виконавчого комітету міської ради. Отже, рішення виконкому Львівської міської ради №1311 від 12.09.2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» не може братися судом до уваги при вирішенні цієї справи, оскільки прийняте неналежним суб`єктом.Пунктом 5 Порядку передбачено, що межі історичних ареалів визначаються спеціальною науковопроектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць. Відповідно до п 12 Порядку визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури. Однак, на даний момент, відсутня, затверджена Мінкультури у встановленому порядку, науково-проектна документація щодо визначення меж і режимів використання історичних ареалів м. Львова, як того вимагає законодавство. Відтак, межі історичного ареалу м. Львова у встановленому законодавством порядку не затверджені.

Представники позивача в судовому засіданні просили позов задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестгруп» відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Ухвалою Львівської міської ради «Про надання ТзОВ "Вестгруп капітал" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Котляревського, 47» надано товариству з обмеженою відповідальністю "Вестгруп капітал" () дозвіл на розроблення проект; землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га на вул. 1 Котляревського, 47 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим переведенням їх до земель житлової та громадської забудов. Товариству з обмеженою відповідальністю "Вестгруп капітал" подати у встановленому порядку міській раді на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Позивач, вважаючи протиправною ухвалу Львівської міської ради № 1919 від 17 лютого 2022 року «Про надання ТзОВ "Вестгруп капітал" дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Котляревського, 47», звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ч. З ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 14 ст. 123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт з землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Зі змісту статей 91, 96 ЗК України вбачається, що, виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням, на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини» будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт.

Роботи на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

За приписами статей 53, 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Отже, умовою належності земельної ділянки до цієї категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених статями 53, 54 ЗК України, статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»:

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Положеннями частини 5 статті 20 Земельного кодексу України зазначено, що класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру. Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

З положень Земельного кодексу України слідує, що наміри щодо використання земельної ділянки в межах певної категорії земель мають відповідати містобудівній документації та документації із землеустрою.

Як встановлено судом земельна ділянка на вул. Котляревського,47, щодо якої надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, в притик прилягає до будинку номер 49, який відповідно до витягу з Реєстру пам`яток архітектури Львівської області є пам`яткою архітектури, наказ МКУ від 17.05.2017 № 430, охоронний № 2972 лв. Житловий будинок (вілла ОСОБА_1 ), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є пам`яткою архітектури №116-ЛВ відповідно до наказу Міністерства культури України від 06.12.2016 №1162.

Відповідно до частин першої та третьої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Згідно зі статтею 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Відповідно до статті 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

У постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №813/4701/16, від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/7922/20 сформовано правовий висновок про те, що, зважаючи на імперативність вимог частини першої статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури чи іншим об`єктом культурної спадщини. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури чи іншим об`єктом культурної спадщини, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

При цьому у постанові від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/7922/20 розмежовано, за яким принципом відносити музеї до громадської забудови або до земель історико-культурного призначення, а саме зазначено, що ЗК України до земель історико-культурного призначення відносить виключно землі музеїв просто неба та меморіальних музеїв-садиб, а також музеїв, що розміщені у будівлях, віднесених до пам`яток культурної спадщини. При цьому земельні ділянки, що розміщені під будівлями інших музеїв (не віднесених до пам`яток культурної спадщини, музеїв-садиб та музеїв просто неба), належать до земель громадської забудови.

Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, варто врахувати, що вказана земельна ділянка розташована у центральній частині історичного населеного місця м. Львів.

Важливим є те, що у м. Львові затверджено історичний ареал і спірна земельна ділянка входить до історичного ареалу (Рішення Львівської міської ради №924 від 22.10.2021 «Про погодження меж історичного ареалу м. Львова»).

Відповідно до пункту "в" частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Щодо твердження відповідача що земельна ділянка на вул. І.Котляревського, 47, не відноситься до земель історико-культурного призначення, то суд зазначає, що за законом правовий земель історико-культурного призначення пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі, тощо), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №813/4701/16.

Окрім того, заслуговують на увагу положення частини 2 статті 14 Закону України Про охорону культурної спадщини, відповідно до якої об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

З урахуванням викладеного, спірна земельна ділянка у силу закону віднесена до земель історико-культурного призначення.

Відтак, зазначивши в оскаржуваній ухвалі про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Вестгруп» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0943 га на вул. 1 Котляревського, 47 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування, з подальшим переведенням їх до земель житлової та громадської забудов, допускає зміну цільового призначення земельної ділянки , не враховує розташування пам`ятки архітектури на земельній ділянці, яка підлягає захисту в силу Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка розташована на територіях, які віднесено до історичного ареалу міста Львова, на якій розташовані пам`ятки архітектури, то зазначення цільового призначення вказаної земельної ділянки в оскаржуваній ухвалі про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зумовить ситуацію, коли на таку земельну ділянку не поширюватиметься режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення.

Крім того, відповідачем не враховано, що ухвалою Львівської міської ради від 25 лютого 2016 №250 надано дозвіл ОСББ Котляревського,49 на виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку Котляревського,49, що зараз має адресу Котляревського,47 та щодо неї з 2017 року триває спір, розгляд якого здійснюється у Франківському районному суді м.Львова.

Отже, ухвала Львівської міської ради № 1919 від 17 лютого 2022 р. «Про надання ТзОВ "Вестгруп капітал" дозволу на розроблення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 » є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позовної заяви, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Отже, відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 2481,00 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» до Львівської міської ради, за участі у справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестгруп» про визнання протиправною і скасування ухвали задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №1919 від 17 лютого 2022 року «Про надання ТзОВ "Вестгруп капітал" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І.Котляревського, 47».

Стягнути з Львівської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» сплачений судовий збір в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривні 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.06.2023 року.

Суддя Кухар Н.А.