Справа № 640/27169/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у зарахуванні періодів стажу: з 08.06.1995 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018 до обрахунку її пенсії та перерахунку пенсії з урахуванням зазначених періодів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок її пенсії з урахуванням періодів стажу: з 08.06.1995 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018, починаючи з моменту звернення із заявою від 11.06.2021.

Позов обґрунтовано тим, що при розрахунку пенсії, відповідачем протиправно не взято до уваги згадані періоди стажу за час перебування за кордоном іншого з подружжя за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні періодів страхового стажу: з 08.06.1995 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018 до розрахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів страхового стажу: з 08.06.1995 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018, починаючи з дати звернення із заявою від 11.06.2021, вх. № 18121/Т-2600-21.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що пенсію позивачу призначено з розрахунку 25 років 1 місяця 20 днів, та правомірно не враховано періоди довгострокового відрядження чоловіка закордоном, так як крім трудової книжки потрібно надати довідки з місця роботи, зокрема довідки про заробітну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що на виконання пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №164 від 06 березня 2019 року, якою затверджено Порядок нарахування та сплати єдиного внеску за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника, що врегульовує механізм сплати єдиного внеску за подружжя працівника дипломатичної служби.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком.

11 червня 2021 року позивач звернулась до пенсійного фонду із заявою про надання інформації щодо зарахованого трудового стажу.

Листом відповідача від 15.07.2021 надано інформацію про зарахований трудовий стаж, однак серед списку не виявилось періодів з 08.06.1996 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки записи у трудовій книжці по спірним періодам містять печатки, номери та дати наказів, підписи уповноважених осіб та не викликають сумніви щодо їх достовірності, вказане свідчить про безпідставну відмову в зарахуванні таких періодів до страхового стажу за наявності основного підтверджуючого документа - трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

При цьому, статтею 62 вказаного Закону передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Зазначеним нормам відповідає п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Відтак, виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданої ОСОБА_1 трудової книжки Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві під час призначення позивачу пенсії не було враховано наступні періоди:

- з 08.06.1995 по 02.11.1998 - перебування у довгостроковому відрядженні з чоловіком у Генеральному консульстві України в Чикаго;

- з 01.07.1999 по 10.03.2000 - робота на посаді спеціаліста другої категорії Консульського управління;

- з 14.03.2000 по 06.09.2002 - перебування у довгостроковому відрядженні з чоловіком у Генеральному консульстві України в Португальській Республіці;

- з 13.01.2006 по 04.11.2010 - перебування у довгостроковому відрядженні з чоловіком у Генеральному консульстві України у Мексиканських Сполучених Штатах;

- з 20.07.2011 по 19.09.2014 - робота на посаді провідного бухгалтера відділення обліку надходжень до спеціального фонду відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ;

- з 05.10.2014 по 22.01.2018 - перебування у довгостроковому відрядженні з чоловіком у Генеральному консульстві України у Федеративній Республіці Бразилія.

Згадані записи містять печатки, номери та дати наказів, підписи уповноважених осіб та не викликають сумніви щодо їх достовірності.

У той же час, на думку пенсійного фонду, зазначені записи трудового стажу позивача не можуть бути враховані до тружового стажу, оскільки ОСОБА_1 окрім трудової книжки не було надано довідки з місця роботи та довідки про заробітну плату.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 №2449-VIII (надалі - Закон №2449-VIII) дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.

У свою чергу, за змістом частин першої та другої статті 37 Закону №2449-VIII держава сприяє створенню умов для працевлаштування іншого з подружжя під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби.

Час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що однією з гарантій працівників дипломатичної служби та яке розповсюджується на подружжя такого працівника є зарахування до страхового стажу час перебування за кордоном іншого з подружжя.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Згідно із пунктом 4.2 вказаного Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Однак, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів відповідачем суду не надано, а тому такі безпідставно не враховано до страхового стажу позивача.

У даному випадку, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.

Таким чином, оскільки відповідачу були надані всі необхідні документи на підтвердження трудового/страхового стажу позивача, та проведення відповідного перерахунку щодо розміру пенсії за віком, тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів страхового стажу: з 08.06.1995 по 02.11.1998, з 01.07.1999 по 10.03.2000, з 14.03.2000 по 06.09.2002, з 13.01.2006 по 04.11.2010, з 20.07.2011 по 19.09.2014, з 05.10.2014 по 22.01.2018, починаючи з дати звернення із заявою від 11.06.2021, вх. № 18121/Т-2600-21.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук