Справа № 260/4437/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4437/22 пров. № А/857/7351/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року, ухвалене суддею Гаврилко С.Є. у м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 260/4437/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хустського районного центру комплектування та соціальної підтримки, начальника Хустського районного центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати дії Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування примусового приводу до центру незаконними;

- визнати дії Начальника Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування примусового приводу та незаконного відправлення до навчального центру протиправними.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо примусового приводу позивача до центру комплектування та соціальної підтримки є законними, оскільки позивач, після вручення повістки мав відповідний обов`язок з`явитися за викликом або повідомити про неможливість прибути до центру комплектування та соціальної підтримки.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що 19.04.2022 року отримав повістку про необхідність прибути до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 20.04.2022 року. Водночас, як стверджує позивач, 20.04.2022 року він захворів про що створено медичний висновок про непрацездатність, тому в цей день не зміг з`явитися за викликом до відповідача. Однак, незважаючи на непрацездатність позивача, відповідач 21.04.2022 року застосував до позивача привід та примусово доставив до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивач звертає увагу на те, що, відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», привід можливий лише після того, як доведений факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтями 201 та 210-1 КУпАП та звернення територіального центру комплектування та соціальної підтримки до органів Національної поліції.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 19 квітня 2022 року посадовими особами відповідача позивачу вручено повістку про необхідність прибути до Хустського районного центру комплектування та соціальної підтримки 20 квітня 2022 року на 10 год. 00 хв.

20 квітня 2022 року позивач звернувся до лікаря зі скаргами на здоров`я, який створив медичний висновок № 8К7В-2Н82-Н8М4-ВАН4 про тимчасову непрацездатність позивача.

21 квітня 2022 року Хустським РТЦК та СП було підготовлено повідомлення до Хустського районного управління поліції щодо ухилення позивача від виконання військового обов`язку та необхідність приводу, у зв`язку з неявкою за викликом.

21 квітня 2022 року відповідач, у приміщенні закладу харчування, при перевірці документів, встановив, що позивач не з`явився за повісткою яка вручена 19 квітня 2022 року. Позивачу запропонували проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для належної перевірки військово-облікових даних та проходження BЛK з метою встановлення ступеня придатності до несення військової служби.

21 квітня 2022 року щодо позивача було проведено медичний огляд та складено протокол № 47/7, згідно з яким позивача визнано придатним до військової служби.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 1 частини 10 абзаців 2, 3 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Згідно із частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Сторони не заперечують тієї обставини, що 19.04.2022 року позивачу вручена повістка із вимогою прибути до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 20.04.2022 року о 10 год 00 хв.

У вказаний час позивач до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не прибув через хворобу, що підтверджується медичним висновком № 8К7В-2Н82-Н8М4-ВАН4 від 20.04.2023 року про тимчасову непрацездатність.

Згідно із частинами 10 та 11 статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у разі неявки призовника без поважних причин за викликом відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на призовну комісію він несе відповідальність, установлену законом.

Поважними причинами неприбуття призовників до призовних дільниць у строк, установлений територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, які підтверджені відповідними документами, визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба призовника або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у зазначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини.

Зважаючи на те, що позивач захворів, позивач мав поважну причину для неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за викликом на підставі повістки.

Згідно із відповіддю Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на заяву позивача, яка дана в листі від 20.05.2022 року № 2646/1 та Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.05.2022 року № 3863, 21.04.2022 року до позивача було застосовано привід у зв`язку із неявкою 20.04.2022 року до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі врученої 19.04.2022 року повістки.

Така інформація спростовує встановлені судом першої інстанції обставини про те, що працівниками відповідача було запропоновано позивачу проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 для належної перевірки військово-облікових даних та проходження BЛK з метою встановлення ступеня придатності до несення військової служби і позивач на це погодився.

Відповідно до статті 38 частини 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, привід, як захід процесуального примусу може бути застосований працівниками поліції до особи, яка вчинила адміністративні правопорушення передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі звернення територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Апеляційний суд встановив те, що протокол про вчинення адміністративних правопорушень передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо позивача, не складався і позивач не притягався до адміністративної відповідальності за їх вчинення.

Крім того, як слідує із листа Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області № К-11/106/28/2022 від 30 квітня 2022 року до управління не надходило звернення від відповідача необхідність приводу позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, апеляційний суд констатує той факт, що у Хустського районного центру комплектування та соціальної підтримки не було правових підстав для приводу позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тому дії Хустського районного центру комплектування та соціальної підтримки щодо застосування до позивача приводу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки необхідно визнати протиправними.

Що стосується визнання протиправними дій начальника Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, то апеляційний суд звертає увагу на те, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, скеровує діяльність підпорядкованого територіального центру комплектування та соціальної підтримки та виконує інші функції організаційного і розпорядчого характеру, а також відповідає за військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тощо.

Водночас, позивач не обґрунтував в чому полягає протиправність дій керівника Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки він, як посадова особа, не здійснював та не санкціонував застосування до позивача приводу, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

Наведені висновки є підставою для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої неправильно встановив обставини справи та невірно вирішив позовну вимогу про визнання протиправними дій Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування до позивача приводу.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати, прийняти постанову та задовольнити позовну вимогу про визнання протиправними дій Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування до позивача примусового приводу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій начальника Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

Отже апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив те, що позивач за подання позову сплати 1984,80 грн., як за дві вимоги немайнового характеру, а за подання апеляційної скарги 2977,20 грн. Всього в сумі 4961,60 грн.

Оскільки позов задоволено частково, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 2480,80 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі № 260/4437/22 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування до ОСОБА_1 приводу до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки скасувати та прийняти постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити.

Визнати протиправними дії Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно застосування до ОСОБА_1 приводу до Хустського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У інші частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі № 260/4437/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 05.06.2023 року