Справа № 480/4019/22
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 480/4019/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача адвоката Сінько Ольги Аркадіївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2022, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 23.09.22 по справі №480/4019/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом (за підписом його представника) до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив суд першої інстанції:

1. Визнати протиправним та скасувати: - п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №201 від 25.05.2022 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП"; - наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №187о/с від 26.05.2017 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.05.2022 року по день ухвалення рішення суду, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів, суми незаконно невиплаченої заробітної плати та премії.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського РВП ГУНП у Сумській області.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що проходив службу в органах Національної поліції та обіймав посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу ГУНП в Сумській області. 02.06.2022 позивачу було вручено наказ від 26.05.2022 №187о/с по особовому складу про те, що на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з його відсутністю на робочому місці в період часу з 02.05.2022 по 07.05.2022 та з 09.05.2022 по 10.05.2022. Зазначає, що його жодним чином не було повідомлено про проведення службового розслідування та не вимагалось жодних пояснень, чим було порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності. Отже, висновки дисциплінарної комісії, зазначені в наказі від 25.05.2022 №201, є безпідставними, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Вважає, що п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №201 від 25.05.2022 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно, і наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №187о/с від 26.05.2017 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/4019/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Представник позивача адвокат Сінько Ольга Аркадіївна, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 року по справі №480/4019/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального права (ч.3, ч.4 ст.242 КАС України, ч.1,ч.2 ст.2 КАС України) та норм матеріального права (п.2, п.3 ст.27, п.1 ст.18, ст.29) Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ч.2, ч.3 п.4 розділу Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому Наказом МВС України від 07.11.2018р. №893) та підлягає скасуванню на підставі ст.317 ч.1 п.1, ч.1 п.4, ч.1 п.2 КАС України. Посилається, що на час дії воєнного стану ст.29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (в редакції станом на 24.03.2022) передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції. Зазначає, що він не здійснив жодного порушення, що перелічені в цій статті, які не можуть вважатись незначними. Він не перебував на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також не залишав місця несення служби без поважних причин. Таким чином, відсутність на роботі із поважних причин є незначним проступком і застосування внаслідок його найбільш сурового дисциплінарного стягнення, внаслідок якого ОСОБА_1 не зможе працювати в поліції ще протягом трьох років не є пропорційним. Вважає, що суд першої інстанції проігнорував аргументи позивача про те, що він взагалі не отримував виклику з`являтись за будь-якою адресою та аргументи позивача про те, що при здійсненні службового розслідування відповідач зазначав такі граничні дати надання пояснень, які не відповідають закону та виконати, які неможливо в зазначений у повідомленнях строк. Зазначає, що відповідач жодного разу не викликав позивача для надання пояснень за певною вказаною адресою, в той час, як зазначення такої адреси під час воєнного стану передбачено ч.4 п.3 ст.27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Вказує, що жодне повідомлення відповідача, не надало йому, передбаченого законом терміну для надання пояснень, що призвело до порушення законодавства при проведенні службового розслідування, зокрема ст.18, ст.27 Дисциплінарного статуту, порушення його права на захист та винесення незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що суд упереджено зазначив, що до поліцейського пред`являються особливі вимоги щодо дотримання ним присяги, а в той час як недотримання органом влади вимог закону не є принциповим. Таким чином, вважає, що суд прийняв упереджене рішення та не дослідив всі обставини справи, зокрема ті на які посилався позивач у відповіді на відзив. Також зазначає, що суд застосував ст.29 Дисциплінарного статуту без врахування змін до нього від 15.03.2022. Так, змінами від 15.03.2022 впорядковано те, що звільнення поліцейського внаслідок його нез`явлення на службі відбувається виключно після його виклику на відповідну адресу. А поліцейський вважається таким що не з`явився за адресом тільки після складання відповідного акту. В той же час, відповідач взагалі не складав акт про відмову від надання пояснень, в той час як тільки такий акт, належним чином зареєстрований є підставою звільнення зі служби. Отже, суд прийняв рішення 23.09.2022 без врахування положень нормативних актів, що повинні бути застосовані: порушення відповідачем порядку виклику особи на службу, передбаченого п.2 ст.27 Дисциплінарного статуту національної поліції України; порушення відповідачем права поліцейського на надання пояснень у передбачений законом строк під час службового розслідування, передбачене п.1 ст.18 Дисциплінарного статуту національної поліції України, п.2, п.3 ст.27 Дисциплінарного статуту національної поліції України в редакції станом на 15.03.2022; порушення відповідачем правил службового розслідування внаслідок не врахування ним відсутності будь-яких наслідків порушення та відсутності попередніх стягнень в порушення ч.2, ч.3 п.4 Порядку проведення службових розслідувань у національній поліції України, затвердженому Наказом МВС України від 07.11.2018 №893; нову редакцію ст.ст.27-29 дисциплінарного статуту, що зазначають, що не може бути застосовано найбільш суворе стягнення у вигляді звільнення зі служби як перше покарання, а також не перевірив їх дотримання органом влади при прийнятті рішення про звільнення. Крім того суд всупереч положенням ч.2 ст.2 КАС України не перевірив прийнятий наказ про звільнення зі служби на предмет того, чи прийнятий він з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення, неупереджено та пропорційно. В той час як ГУНП у Сумській області упереджено застосувало найбільш тяжке стягнення як перше. За відсутності попередніх порушень, наслідків даного порушення та за наявності заохочень при попередній службі. На упереджене ставлення вказує ігнорування відповідачем зазначення даних про відсутність стягнень та наслідків у висновку дисциплінарної комісії всупереч закону. Суд першої інстанції ці аргументи проігнорував. Посилається на практику Європейського суду з прав людини та зазначає, що із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Зазначає, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Вказує, що недотримання державним органом вимог законодавства при прийнятті рішення призводить до скасування такого рішення судом. Посилається, що позивач маючи юридичну освіту цілком правомірно вважав, що не надання йому строку надання пояснень передбаченого чинним законодавством, а також його бездоганна попередня служба, в тому числі і під час воєнного стану не може призвести до його звільнення зі служби внаслідок покладання на нього помилок Управління Національної поліції. Зазначає, що недотримання державним органом вимог законодавства при прийнятті рішення призводить до скасування такого рішення судом. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року по справі №826/4681/18.

Головне управління Національної поліції в Сумській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджуючись із вимогами викладеними в апеляційній скарзі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, прохало суд апеляційної інстанції відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 по справі №480/4019/22 залишити без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, а також того, що рішення суду першої інстанції прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Учасники справи повідомлені про розгляд даної справи судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області.

Наказом т.в.о. начальника Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області від 04.05.2022 №63 «Про призначення та проведення службового розслідування», на підставі рапорта заступника начальника з превентивної діяльності Роменського РВП ГУНП в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_2 , призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності на робочому місці 02.05.2022 у період часу з 09.00 по 18.00, 03.05.2022 у період часу з 09.00 по 18.00, 04.05.2022 у період часу з 09.00 по 18.00 дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського РВП ГУНП в Сумській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування та зібраних матеріалів 17.05.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено т.в.о. начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області. Дисциплінарна комісія встановила, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, тобто порушив службову дисципліну, за що згідно ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, незалежно від займаної посади та спеціального звання несе дисциплінарну відповідальність.

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 25.05.2022 №201 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився і ігноруванні вимог п.1, п.2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1,4,5 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Присяги поліцейського, що виразилося у безпідставній відсутності на службі 02.05.2022, 03.05.2022, 04.05.2022, 05.05.2022, 06.05.2022, 07.05.2022, 09.05.2022 та 10.05.2022, не інформуванні безпосереднього керівника про причини, які перешкоджали виходу на службу, ігнорування Присяги працівника поліції, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського РВП ГУНП в Сумській області, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Даний вид стягнення реалізований наказом начальника ГУНП в Сумській області від 26.05.2022 №187 о/с «По особовому складу», яким позивача з 26.05.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач, вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №201 від 25.05.2022 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП"; наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №187о/с від 26.05.2017 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Приписи п.п.1 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII зобов`язують поліцейського: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до ст.15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Приписами ст.19 Дисциплінарного статуту визначено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Крім того, колегія суддів враховує, що Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі по тексту - Порядок №893) передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Дисциплінарний статут згідно із Законом №2123-IX від 15.03.2022 (набрав чинності 01.05.2022) було доповнено розділом V такого змісту: "Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану".

Відповідно до ст.26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Приписами ст.27 Дисциплінарного статуту визначено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Відповідно до ст.29 Дисциплінарного статуту у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Як вбачається з матеріалів даної справи, на підставі рапорту заступника начальника з превентивної діяльності Роменського РВП ГУНП в Сумській області підполковника поліції ОСОБА_2 (а.с.49), наказом т.в.о. начальника Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області від 04.05.2022 №63 «Про призначення та проведення службового розслідування» було призначено проведення службового розслідування за фактами відсутності дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на робочому місці 02.05.2022 у період часу з 09:00 по 18:00, 03.05.2022 09:00 по 18:00 та 04.05.2022 09:00 по 18:00 (а.с.48).

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів, 17.05.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено т.в.о. начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області (а.с.42-47).

Згідно висновку вказаного службового розслідування було встановлено, що 04.05.2022 на ім`я т.в.о. начальника Роменського РВП надійшов письмовий рапорт заступника начальника з превентивної діяльності Роменського РВП підполковника поліції ОСОБА_2 , в якому останній повідомив про те, що дільничний офіцер поліції сектору превенції Роменського РВП старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , у період з 09.00 02.05.2022 по 18.00 04.05.2022 був відсутній на робочому місці. ОСОБА_2 з метою встановлення причин відсутності останнього на робочому місці, були здійснені неодноразові телефонні дзвінки на мобільний номер телефону ОСОБА_1 , але слухавки ніхто не підіймав.

Крім того, 02.05.2022, 03.05.2022 та 04.05.2022 комісійно у складі начальника сектору превенції Роменського РВП майора поліції ОСОБА_3 , начальника сектору превенції Роменського РВП майора поліції ОСОБА_4 та начальника сектору кадрового забезпечення Роменського РВП капітана поліції ОСОБА_5 у присутності заступника начальника з превентивної діяльності Роменського РВП підполковника поліції ОСОБА_2 та т.в.о. начальника Роменського РВП майора поліції ОСОБА_6 складено Акти про не вихід на службу (роботу) 02.05.2022, 03.05.2022 та 04.05.2022 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с. 50-51).

Також, в рамках проведення службового розслідування, капітаном поліції ОСОБА_5 в період з 04.05.2022 по 10.05.2022 були здійснені неодноразові телефонні дзвінки на вище вказаний номер телефону ОСОБА_1 , але останній слухавки не підіймав. В той же час на робочому місці, тобто до Роменського РВП ГУНП в Сумській області, станом на 10.05.2022, останній так і не прибув.

Крім того, старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 09.05.2022 о 12.26 год. мобільним телефоном інспектора СКЗ Роменського РВП капітаном поліції ОСОБА_7 у мобільному додатку WhatsApp було направлено повідомлення щодо необхідності термінового надання пояснень з приводу відсутності його на робочому місці (вих. № 6087 від 09.05.2022). Цього ж числа, через деякий час, перевіривши вище вказане повідомлення, стало відомо, що ОСОБА_1 дане повідомлення прочитав. Але станом на 17.05.2022 ОСОБА_1 ніякої відповіді не надіслав, підтверджуючих документів щодо своєї відсутності на робочому місці та пояснень не надав.

Також, зазначене повідомлення було направлено поштою на адресу місця проживання та місця реєстрації ОСОБА_1 . Станом на 16.05.2022 ОСОБА_1 підтверджень своєї відсутності в Роменському РВП, а також пояснень з даного приводу не надав.

Дисциплінарною комісією зроблено висновок, що факт відмови (ігнорування) ОСОБА_1 від надання пояснень свідчить про ігнорування ним пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, яким визначено, що кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування. Дисциплінарна комісія встановила, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок.

Поважних причин відсутності на службі позивача дисциплінарною комісією не було встановлено.

Відповідними актами про невихід на службу (а.с.50-57) та матеріалами службового розслідування підтверджується факт відсутності позивача на службі.

Будь - яких пояснень з приводу причин відсутності ОСОБА_1 надано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №201 від 25.05.2022 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП", який є предметом оскарження у даній справі позивача було притягнуто до дисциплінарної стягнення у виді звільнення із служби в поліції саме у безпідставній відсутності на службі 02.05.2022, 03.05.2022, 04.05.2022, 06.05.2022, 07.05.2022, 09.05.2022 та 10.05.2022.

При цьому, обґрунтовуючи поважність причин відсутності на службі, позивач стверджує, що він намагався подати до ГУНП в Сумській області рапорт про надання відпустки за свій рахунок з 02.05.2022 по 08.05.2022 у зв`язку з необхідністю перевезення дружини та дітей до міста Суми, проте такого рапорту в нього не прийняли, тому, як зазначає позивач, він подав рапорт поштою.

Подання позивачем вказаного рапорту (а.с.99) та отримання його ГУНП в Сумській області 03.05.2022 відповідачем не заперечується.

Згідно вимог розд. ІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 надання відпусток відповідно до законодавства є підставою для видання наказів по особовому складу.

Будь-яких наказів за наслідками розгляду рапорту позивача про надання ОСОБА_1 відпустки відповідачем не приймалось, про їх прийняття позивачу не повідомлялось.

Відповідно зазначений рапорт позивача про надання відпустки є нереалізованим.

Доказів оскарження позивачем бездіяльності чи дій щодо неналежного розгляду його рапорта, позивачем не надано.

Відтак, саме лише подання позивачем рапорту про надання відпустки, за наслідками розгляду якого не було прийнято рішення про його задоволення та надання такої відпустки, не може свідчити про поважність причин відсутності позивача на службі у вказаний позивачем період.

Крім того, належних доказів того, що сім`я позивача опинилася у безпорадному стані або стані небезпечному для життя позивачем не було надано.

Посилання позивача на погане самопочуття та відсутність можливості звернутися до лікаря 09.05.2022, не підтверджені належним чином матеріалами даної справи.

Згідно із п.1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 №455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Таких документів ані за 09.05.2022, ані за 10.05.2022 позивачем надано не було.

Відповідно до п.2.19 вказаної Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Отже, єдиним належним доказом наявності поважності причин відсутності поліцейського на службі за станом здоров`я може бути лише оригінал довідки про хворобу чи листка непрацездатності.

У разі проходження діагностичного обстеження в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності, або у разі самостійного звернення по консультативну допомогу видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, у якій обов`язково зазначається час проведеної консультації.

Надана на підтвердження поважності причин відсутності на службі 10.05.2022 декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с.105), не є належним доказом тимчасової непрацездатності та відсутності на службі з поважних причин.

Консультативний висновок терапевта не містить печатку закладу та конкретного часу проведеної такої консультації (а.с. 109), а тому не підлягає врахування в якості доказу відсутності на службі позивача 10.05.2022.

Відповідно, позивачем на підтвердження поважності причини відсутності на службі 09.05.2022 та 10.05.2022 за станом здоров`я не було надано відповідних документів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач протягом лікарняного постійно спілкувався зі своїм останнім начальником карного розшуку та повідомляв йому про свою хворобу жодним чином не спростовує наведені вище висновки.

Отже, з урахуванням наведеного вище, 02.05.2022, 03.05.2022, 04.05.2022, 06.05.2022, 07.05.2022, 09.05.2022 та 10.05.2022 позивач не перебував ані у відпустці, ані на лікарняному (не надавши наказ керівника про надання йому відпустки, оригінали довідки про хворобу, листка непрацездатності).

Належних доказів на спростування зазначеного позивачем не було надано.

Обставин, які б свідчили про поважність підстав невиходу позивачем на службу 02.05.2022, 03.05.2022, 04.05.2022, 05.05.2022, 06.05.2022, 07.05.2022, 09.05.2022 та 10.05.2022 не встановлено. Факт не виходу позивача на службу підтверджується відповідними актами про відсутність на службі.

Колегія суддів звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень на самостійне, вільне визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував аргументи позивача про те, що він взагалі не отримував виклику з`являтися за будь - якою адресою та аргументи позивача про те, що при здійсненні службового розслідування відповідач зазначав такі граничні дати надання пояснень, які не відповідають закону та виконати які не можливо в зазначений в повідомленні строк, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту матеріалів даної справи вбачається, що дисциплінарною комісією вживалися заходи щодо реалізації права позивача на надання пояснень щодо поважності причин відсутності на службі.

З урахуванням приписів ст.27 Дисциплінарного статуту, з метою отримання пояснення засобами поштового зв`язку та з використанням електронної комунікації, направлялись повідомлення позивачу, однак позивач такі повідомлення фактично проігнорував, не скориставшись правом на надання пояснень дисциплінарній комісії.

Обставини того, що позивачу було відомо про проведення щодо нього службового розслідування, а також те, що він отримував повідомлення про необхідність надання пояснень через мобільний застосунок (WhatsApp), останнім фактично не заперечується.

При цьому, від позивача просили надати саме письмові пояснення щодо причин неявки на службу, а не прибуття в конкретне місце.

Крім того, засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання та місця реєстрації ОСОБА_1 , направлялося повідомлення щодо надання письмових пояснень причин відсутності з наданням підтверджуючих документів.

Станом на 16.05.2022 позивач жодних підтверджень (усних чи письмових) своєї відсутності в Роменському РВП не надав.

Отже, позивач мав реальну можливість для надання пояснень, проте не вчинив відповідних дій, фактично ухилившись від надання пояснень дисциплінарній комісії.

Крім того, позивач був обізнаний з адресою місцезнаходження органу в якому він займав посаду та проходив службу, а відтак він повинен був прибути саме за цією адресою. Даних про те, що місцезнаходження цього органу змінилося, матеріали справи не містять, і позивач про це не зазначає.

Відповідно, наведені вище доводи позивача, є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами даної справи.

Щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що відповідач жодного разу не викликав позивача для надання пояснень за певною вказаною адресою, в той час, як зазначення такої адреси під час воєнного стану передбачено ст.27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також доводів апеляційної скарги про те, що жодне повідомлення відповідача не надало позивачу, передбаченого законом терміну для надання пояснень, що призвело до порушення законодавства при проведенні службового розслідування, зокрема ст.18, ст.27 Дисциплінарного статуту, порушення його права на захист та винесення незаконного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то з огляду на вже наведені вище висновки, колегія суддів відхиляє наведені посилання та доводи, оскільки вони не спростовують факту того, що позивач був реально обізнаний щодо проведення у відношенні нього службового розслідування, звернення до нього посадових осіб відповідача щодо надання ним відповідних пояснень дисциплінарній комісії за фактом невиходу на службу, була відома адреса місцезнаходження органу в якому він займав посаду та проходив службу, при цьому від позивача просили надати письмові пояснення щодо причин неявки на службу, а не прибуття в конкретне місце, проте останній не вчинив відповідних дій. При цьому повідомлення в електронному вигляді (через мобільний застосунок WhatsApps) було направлено завчасно.

Стосовно доводів апеляційної скарги поліцейський вважається таким що не з`явився за адресом тільки після складання відповідного акту, в той же час, відповідач взагалі не складав акт про відмову від надання пояснень, в той час як тільки такий акт, належним чином зареєстрований є підставою звільнення зі служби, то колегія суддів зазначає, що це не впливає на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки як вже зазначалося вище, позивач був обізнаний щодо проведення у відношенні нього службового розслідування за фактом відсутності його на службі, не надавши відповідні пояснення дисциплінарній комісії, останній фактично відмовився від надання пояснень, при цьому не з`явившись особисто для надання пояснень. Відтак, відсутність вказаного акту не впливає на вирішення даної справи.

Колегія суддів вважає, що вина позивача у порушенні службової дисципліни була доведена належними та допустимими доказами, і зазначене підтверджується матеріалами службового розслідування.

Доводи позивача жодним чином не спростовують доведеність факту порушення з його боку.

Висновок службового розслідування сформований з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції.

У ході службового розслідування не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності позивача за вчинений дисциплінарний проступок.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано характер дисциплінарного проступку, вчиненого позивачем, обставини, за яких його скоєно, попередня його поведінка, відмова надати пояснення у ході проведеного службового розслідування, ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є співмірним до вчиненого ним проступку, що виразилося у безпідставній відсутності на службі 02.05.2022, 03.05.2022, 04.05.2022, 05.05.2022, 06.05.2022, 07.05.2022, 09.05.2022 та 10.05.2022 та неінформуванні безпосереднього керівника про причини, які перешкоджали виходу на службу.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не перевірив чи дотримався відповідач при прийнятті рішення приписів Дисциплінарного статуту, посилаючись на те, що дисциплінарна комісія не зазначила про відсутність наслідків порушення, а також про відсутність у позивача інших стягнень, в той час як такі дані є обов`язковими складовими висновку, передбаченими положеннями вказаного статуту, то з огляду на вже викладені вище висновки, такі посилання не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував нову редакцію ст.ст.27-29 Дисциплінарного статуту, які зазначають, що не може бути застосовано найбільш суворе стягнення у вигляді звільнення зі служби, як перше покарання та підтримав позицію відповідача, що застосування найбільш суворого стягнення до поліцейського, що не мав жодних дисциплінарних стягнень, ніс службу під час окупації, в той час як інші працівники евакуювались, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм Дисциплінарного статуту, та неврахуванні, зокрема приписів ст.19 вказаного статуту, якою визначено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарною комісією враховуються характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Зазначені вище вимоги норми Дисциплінарного статуту були враховані під час визначення виду стягнення позивачу.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення не можливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.10.2019 року по справі №804/4096/17, від 07.02.2020 року по справі №260/1118/18, від 07.07.2022 року по справі №460/5545/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.05.2018 року №810/2073/16, вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Тобто, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Колегія суддів зазначає, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції.

Поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивач не здійснив жодного порушення, що перелічені в ст.29 Дисциплінарного статуту, які не можуть вважатися незначними, не перебував на службі у стані алкогольного, наркотичного та /або іншого сп`яніння, а також не залишав місця несення служби без поважних причин, а відтак відсутність на роботі із поважних причин є незначним проступком і застосування внаслідок його найбільш суворого дисциплінарного стягнення внаслідок якого позивач не зможе працювати в поліції ще протягом трьох років не є пропорційним, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач маючи юридичну освіту цілком правомірно вважав, що не надання йому строку надання пояснень, передбаченого чинним законодавством, а також його бездоганна попередня служба, в т.ч. і під час воєнного стану не може призвести до його звільнення зі служби внаслідок покладання на нього помилок поліції, суперечать зазначеним вище висновкам.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини, викладених в певних його рішеннях, в яких останній зазначав про те, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який має різні прояви, зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону), і державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, при цьому недотримання державним органом вимог законодавства при прийнятті рішення призводить до скасування такого рішення судом, то колегія суддів враховує такі правові позиції цього суду, проте зазначає, що дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не суперечить їм.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що недотримання державним органом вимог законодавства при прийнятті рішення призводить до скасування такого рішення судом, що підтверджується висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року по справі №826/4681/18, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не узгоджуються із висновками суду у даній справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, обставини, що передували притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення в подальшому з лав Національної поліції знайшли своє підтвердження, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в даному випадку є прямо пропорційним та виправданим по відношенню до вчиненого ним проступку, а, відтак, оскаржувані накази (п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №201 від 25.05.2022 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Роменського РВП"; наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №187о/с від 26.05.2017 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію") відповідають критеріям , встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання їх протиправними та їх скасування.

При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що суд всупереч положенням ч.2 ст.2 КАС України не перевірив прийнятий наказ про звільнення зі служби на предмет того, чи прийнятий він з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення, неупереджено та пропорційно, в той час як ГУНП у Сумській області упереджено застосувало найбільш тяжке стягнення як перше, за відсутності попередніх порушень, наслідків даного порушення та за наявності заохочень при попередній службі, є необґрунтованими та такими, що спростовуються викладеними вище висновками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції прийняв упереджене рішення та не дослідив всі обставини справи, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Похідні вимоги позивача, які стосуються поновлення його на посаді в поліції, нарахування та виплатити на його користь середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність його рішень, які є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Правові підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, відсутні.

Враховуючи те, що дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 по справі № 480/4019/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош