Справа № 500/992/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/992/23

01 червня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 14 лютого 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення №92 від 14 лютого 2023 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах з підстав недостатності страхового стажу.

При цьому, відповідачем зазначено, що ним не зараховано до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996, оскільки не вказано до якої трудової книжки видано долучений позивачем до заяви про призначення пенсії вкладиш до трудової книжки.

Позивач не погоджується із таким рішенням, а тому звернувся за захистом свої прав до суду.

Ухвалою суду від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

13.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що позивач не набув право на пенсійну виплату, оскільки на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах у нього підтверджено лише 7 років 7 місяців 7 днів страхового стажу, при необхідному 27 років (арк. справи 21-24).

26.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вказує, що згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 вкладиш без трудової книжки, до якої він виданий вважається недійсним, а тому до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996, оскільки не вказано до якої трудової книжки видано долучений позивачем до заяви про призначення пенсії вкладиш до трудової книжки (арк. справи 26-29).

26.04.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача у справі (арк. справи 31-32).

Ухвалою від 12.05.2023 суд продовжив процесуальний строк розгляду справи та зобов`язав позивача надати суду належним чином засвідчену копію вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 , який заповнено 01.04.1988 у належній якості, в порядку вимог статті 94 КАС України, а також зобов`язати позивача повідомити суд про можливість підтвердження спірних в межах даної судової справи періодів трудової діяльності шляхом надання суду додаткових документів, виданих за місцем роботи щодо кожного спірного періоду, а також повідомити суд про можливість допиту в якості свідків інших осіб, які можуть підтвердити стаж роботи позивача у спірні періоди.

22.05.2022 на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення та належним чином засвідчена копію Вкладиша до трудової книжки НОМЕР_1 , який заповнено 01.04.1988 у належній якості (арк. справи 46-51).

Інші заяви, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 7).

З матеріалів справи слідує, що 07.02.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За результатами розгляду заяви від 07.02.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, прийнято рішення від 14.02.2023 №92, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу (арк. справи 13).

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач 2 вказав, що до страхового стажу позивача, за доданими документами, зараховано 7 років 7 місяців 7 днів, при необхідному 27 років.

При цьому, відповідачем, за результатом розгляду документів та заяви позивача, не враховано до страхового стажу чотири періоди роботи позивача, а саме: з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996, оскільки не вказано до якої трудової книжки видано долучений позивачем до заяви про призначення пенсії вкладиш від 01.04.1988 серії НОМЕР_1 до трудової книжки (арк. справи 13).

Позивач вважає, що не зарахування спірних періодів до страхового стажу та відмова у призначенні пенсії за віком порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з вимог частини другої статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення від 14.02.2023 №92 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком в частині страхового стажу стало те, що для підтвердження стажу роботи позивач надав вкладиш від 01.04.1988 серії НОМЕР_1 до трудової книжки, який засвідчено печаткою підприємства (арк. справи 47-49).

Відповідач вказує, що даний документ не взятий до уваги, з огляду на відсутність трудової книжки, без якої сама вкладка згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 вважається недійсною.

Надаючи оцінку доводам відповідача суд зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно пункту 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд, провівши системний аналіз наведених вище положень законодавства, зауважує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Водночас, відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Позивач, звертаючись до територіального органу Пенсійного фонду України, надав відповідачу вкладиш до трудової книжки, що ним не заперечується.

Дослідивши долучену до матеріалів справи копію зазначеного вкладиша, суд встановив, що наявний перший запис, який датується 02.06.1980, а перед записом номер 1 зазначено, що до цього особа трудового стажу не мала.

Вказаний документ містить записи про трудову діяльність позивача, які скріплено печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи та підписами відповідних осіб підприємств (арк. справи 47-49).

Крім того, на першій сторінці вкладишу до трудової книжки позивача міститься відповідний підпис з печаткою підприємства.

Суд виходить з того, що хоча вимога про надання саме трудової книжки і закріплена у чинному законодавстві, однак, аналізуючи надані до матеріалів справи документи, зокрема, вкладиш до трудової книжки - пенсійний орган, перш за все, мав би проаналізувати їх зміст, а не лише суто форму.

У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд звертає увагу, що відомості про трудову діяльність позивача, у вкладиші до трудової книжки заповнені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників".

Зважаючи на те, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця, а у позивача відсутній обов`язок нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та внесення записів до неї, суд дійшов висновку, що наданий позивачу вкладиш від 01.04.1988 серії НОМЕР_1 до трудової книжки серії від 12.01.1987 слід було розглянути пенсійним органом по суті в підтвердження чи спростування обставин для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача.

Окрім цього, суд звертає особливу увагу на те, що на теперішній момент отримання будь-якої додаткової інформації чи документів щодо підтвердження довідок про заробітну плату первинними документами чи плати страхових внесків за спірні періоди роботи, є неможливим, оскільки, з 24 лютого 2022 року у відповідь на акт збройної агресії російської федерації проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з росією відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

Поряд з цим, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відмова позивачу в призначені пенсії за віком на загальних підставах є протиправною, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є передчасним, а періоди роботи позивача з 02.06.1980 по 01.04.1988, з 21.04.1988 по 31.03.1990, з 14.04.1990 по 25.07.1994, з 01.08.1995 по 24.08.1996, - такими що підлягають до зарахування до страхового стажу позивача.

При цьому, щодо способу захисту прав позивача суд зазначає, що аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на що, на переконання суду, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 14 лютого 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №92 від 14 лютого 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 червня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідачі: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.