Справа № 120/7773/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7773/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

31 травня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії до 68 % відповідних сум грошового забезпечення, за рахунок неврахування при розрахунку 5% при звільненні за станом здоров`я, за пунктом 64 підпункту «б» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» та неврахування 10% як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесений до І категорії, в той час, як такий відсоток має складати 83% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії виходячи із 83 % відповідних сум грошового забезпечення, за рахунок врахування 5% за звільнення за станом здоров`я за пунктом 64 підпункту «б» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» та 10% як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесений до 1 категорії, у відповідності до пункту «в» статті 13 Закону України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.11.2022 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що стосуються оскарження дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 83 % відповідних сум грошового забезпечення за період з 01.01.2018 по 25.03.2022 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за відповідний період повернуто позивачеві у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Судом визначено, що предметом розгляду у межах даної справи є вимоги позивача, що стосуються перерахунку його пенсії починаючи з 26.03.2022 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач відзначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не надання належної оцінки матеріалам справи та доводам відповідача, що призвело до невірного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти доводів відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Наказом Державної податкової адміністрації у Вінницькій області № 425-о від 30.12.2005 позивача звільнено зі служби в податковій міліції в запас Збройних Сил по ст. 64 пункту "б" (через хворобу) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України". Вислуга на день звільнення складала 26 років 01 місяць 23 дні.

Позивач є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 058885 від 02.02.2009.

Починаючи з 31.12.2005 року, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та йому призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 73% від сум грошового забезпечення, з яких 20 років вислуги - 50% + 6 років - 18% + 5% за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 01.01.2008 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" з урахуванням існуючої вислуги років - 26 років, у зв`язку з чим відсоткове значення розміру пенсії було визначено в розмірі 68 %.

Зокрема, відповідачем до відсоткового значення розміру пенсії позивача не було включено 5% за звільнення за станом здоров`я (через хворобу) та 10% як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

23.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахунок пенсії виходячи із відсоткового значення її розміру в 83 % сум грошового забезпечення.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач листом від 31.08.2022 № 7085-6886/Л-02/8-0200/22 відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність правових підстав для вказаного.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність позивачем наявності підстав для задоволення заявлених вимог.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів "а" та "в" ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній станом на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Пунктом 9 Закону України від 04.04.2006 № 3591-IV, який набрав чинності 29.04.2006, внесено зміни до статті 13 Закону №2262-ХІІ та змінено редакцію пункту "в" цієї статті, а саме виключено можливість збільшення основної пенсії на 10% відповідних сум грошового забезпечення для осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Перерахунок призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій визначено статтею 63 цього Закону (у редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії позивачу), відповідно до частин першої, третьої та четвертої якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням у дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відтак, колегія суддів зазначає, що відсотковий розмір пенсії до відповідних сум грошового забезпечення при її призначенні установлюється статтею 13 Закону № 2262-ХІІ саме на час призначення пенсії. Натомість, розміри складових грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія при її перерахунку на підставі статті 63 Закону № 2262-ХІІ, визначаються на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Тобто, відсоткове співвідношення раніше призначеної відповідно до статті 13 Закону № 2262-ХІІ пенсії до відповідних сум грошового забезпечення є сталим, оскільки установлюється на день призначення пенсії.

З цих підстав, застосування відповідачем при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 200/7786/19-а.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що внесені Законом від 04.04.2006 за № 3591-IV зміни до статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII щодо розміру пенсії у відсотках, як і наступні зміни до цієї статті щодо відсоткового значення розміру пенсії, які внесені Законом від 08.07.2011 № 3668-VI та Законом від 27.03.2014 № 1166-VII стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача права на включення до розміру пенсії позивача 5% сум грошового забезпечення, як учасника ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС, оскільки в такому розмірі пенсії призначаються у разі звільнення осіб виключно з посиланням на пункти "а" та "б" пункту 65 Положення, яким, окрім іншого, передбачено, що звільнення зі служби за станом здоров`я обов`язково має супроводжуватись зняттям з військової служби, колегія суддів відзначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (далі - Положення №114).

Згідно з підпунктом «б» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом Державної податкової адміністрації у Вінницькій області № 425-о від 30.12.2005 позивача звільнено зі служби в податковій міліції в запас Збройних Сил по ст. 64 пункту "б" (через хворобу) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" №114.

При цьому, відповідно до свідоцтва про хворобу №В(г)-169 від 12.12.2005 року, виданого військово-лікарською комісією внаслідок проведення за розпорядженням ВРП УМВС України у Вінницькій області медичного огляду позивача, останній визнаний таким, що є непридатним до військової служби в мирний час та є обмежено придатним в воєнний час.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів відзначає наступне.

Як відзначено вище, суд першої інстанції ухвалою від 03.11.2022 позовну заяву позивача в частині позовних вимог, що стосуються оскарження дій відповідача за період з 01.01.2018 по 25.03.2022 повернув позивачеві у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, постановивши, що предметом розгляду у межах даної справи є вимоги позивача, що стосуються перерахунку його пенсії починаючи з 26.03.2022 року.

Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції здійснив розгляд даної справи з дотриманням строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки позов задоволено за період з 26.03.2022 року в межах шестимісячного строку, який передував зверненню до суду з даним позовом.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку, який визначено ст. 122 КАС України.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.