Справа № 300/1951/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2023 р. справа № 300/1951/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним дій щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 31.05.2016 протиправними, зобов`язання зарахувати з 01.06.2016 до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 01.08.2011 і до спеціального стажу період роботи з 01.08.2011 по 31.05.2016 та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за вислугу років із врахуванням спеціального та загального стажу роботи за період з 18.10.2010 по 31.05.2016, враховуючи при обчисленні розміру пенсії середньомісячний розмір заробітку за період з 01.08.2011 по 31.05.2016, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 25 років, та виплата перерахованої пенсії одним платежем за вирахуванням раніше виплачених сум, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду, орган пенсійного забезпечення, Управління) про визнання протиправним дій щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 31.05.2016 протиправними, зобов`язання зарахувати з 01.06.2016 до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 01.08.2011 і до спеціального стажу період роботи з 01.08.2011 по 31.05.2016 та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за вислугу років із врахуванням спеціального та загального стажу роботи за період з 18.10.2010 по 31.05.2016, враховуючи при обчисленні розміру пенсії середньомісячний розмір заробітку за період з 01.08.2011 по 31.05.2016, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 25 років, та виплата перерахованої пенсії одним платежем за вирахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно, в порушення норм чинного законодавства, відмовлено у зарахуванні з 01.06.2016 до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 01.08.2011 і до спеціального стажу період роботи з 01.08.2011 по 31.05.2016 та відмовлено здійснити перерахунок пенсії за вислугу років із врахуванням спеціального та загального стажу роботи за період з 18.10.2010 по 31.05.2016, враховуючи при обчисленні розміру пенсії середньомісячний розмір заробітку за період з 01.08.2011 по 31.05.2016, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 25 років.
За доводами позивача, останній отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням загального страхового стажу 28 років 10 місяців 23 дні. Пенсія призначена позивачу з 01.10.2010 органом пенсійного фонду згідно протоколу від 30.12.2013 за №5170 на виконання постанови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2013.
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявами про зарахування до його страхового стажу всього трудового стажу у повній мірі (з 18.10.2010 по 31.05.2016), на що відповідач надав відповідь про наявність у позивача загального страхового стажу 28 років 10 місяців, зарахування Управлінням до стажу період роботи по 30.09.2010 (на виконання рішення суду) та призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.06.2016, оскільки він був звільнений з посади, яка дає право на даний вид пенсії саме 31.05.2016. При цьому, відповідач додатково зазначив про відсутність, на час розгляду заяви позивача, підстав для зарахування до стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2010 відповідно до вимог частини 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV), так як дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким пенсію призначено за вислугу років на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтю 26 Закону. Відтак, період роботи позивача з 01.10.2010, за аргументами відповідача, може бути зараховано до страхового стажу тільки після досягнення останнім пенсійного віку, тобто після 17.01.2026.
Як стверджує позивач, на час набрання постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011 законної сили (жовтень 2013 року), він працював у Івано-Франківській міській дитячій клінічній лікарні. А саме, 18.10.2010 ОСОБА_1 прийнятий на посаду медреєстратора відділення підліткового віку Івано-Франківської міської дитячої клінічної лікарні, а з 01.08.2011 переведений на посаду фельдшера, завздоровпунктом Вищого художнього професійного училища №3 відділення підліткового віку, з якого звільнений 31.05.2016. При цьому відповідач всупереч приписів частини 2 статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" протоколом від 30.12.2013 за №5170 призначив пенсію за вислугу років з 01.10.2010, виплату якої згодом припинено, та знову поновлено з 01.06.2016.
На думку позивача, в силу вимог частини 2 статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" станом на жовтень 2013 року були відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років, оскільки така пенсія підлягала призначенню саме з 01.06.2016 - дня, наступного за днем залишення позивачем роботи, яка дає право на цю пенсію. З наведених підстав ОСОБА_1 просив позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.40-41).
Представник відповідача доводить до відома суду, що порядок здійснення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії, визначено частиною 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як стверджує відповідач, стаж набутий після призначення пенсії можливо зарахувати позивачу при досягненні ним пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV та переведенні на пенсію за віком, тобто після 17.01.2026.
Оскільки позивач, після ухвалення судового рішення, продовжував працювати у Івано-Франківській міській дитячій клінічній лікарні з 18.10.2010 на посаді медреєстратора відділення підліткового віку, з 01.08.2011 переведений на посаду фельдшера та з 31.05.2016 звільнений із займаної посади, то для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років та зарахування до загального стажу періоду роботи з 18.10.2010 по 01.08.2011 та до спеціального стажу з 01.08.2011 по 31.05.2016, підстав немає. Додатково відповідач вказав на пропущення позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом. З урахуванням вказаного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
На виконання вимог ухвали суду від 18.04.2023 позивач зареєстрував 11.05.2023 у канцелярії суду письмові пояснення щодо обставин справи (а.с.67-70), в яких вкотре відзначив, що на час набрання постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011 законної сили та винесення органом пенсійного забезпечення протоколу від 30.12.2013 за №5170 про призначення пенсії за вислугу років з 01.10.2010, позивач обіймав посаду, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років. Отже, підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років у грудні 2013 року були відсутні в силу вимог частини 2 статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вважає, що відповідач зобов`язаний з 01.06.2016 нараховувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахування страхового стажу (загального та спеціального), набутого у Івано-Франківській міській дитячій клінічній лікарні у період з 18.10.2010 по 31.05.2016.
Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2023 також зареєстрував у канцелярії суду 26.05.2023 витребувані судом докази (а.с.72-88).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяв, додаткові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівник охорони здоров`я, що підтверджується поясненнями позивача, наведеними у позовній заяві (а.с.2) та не заперечується відповідачем (а.с.48).
Разом з цим, призначенню позивачу пенсії за вислугу років передували обставини, описані судом нижче по тексту судового рішення.
Так, ОСОБА_1 попередньо, 04.10.2010, звернувся до Управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівник охорони здоров`я (а.с.52), та долучив відповідні документи (а.с.53-64).
Управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі відмовило позивачу у призначенні такої пенсії з підстав відсутності у останнього спеціального стажу роботи не менше 25 років, водночас підтвердивши наявність у ОСОБА_1 спеціального стажу 23 роки 1 місяць 23 дні.
Не погодившись із такою відмовою, ОСОБА_1 звернувся в Богородчанський районний суд Івано-Франківської області із позовом до Управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років.
Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано призначити позивачу пенсію за вислугу років з 01.10.2010 (а.с.15-16).
Постанова Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011 набрала законної сили 01.12.2013.

За заявою стягувача ( ОСОБА_1 ) від 10.12.2013, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41095799 від 13.12.2013, з примусового виконання виконавчого листа №2а-558/2011, виданого 21.11.2013 (а.с.80). Таку постанову скеровано державним виконавцем для виконання на адресу Управління пенсійного фонду України в Богородчанському районі супровідним листом від 13.12.2013 за №04.1-12/6932 (а.с.79).

На виконання постанови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011, Управління Пенсійного фонду в Богородчанському районі з 01.10.2010 призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням до спеціального стажу роботи 28 років 10 місяців 23 дні, про що свідчить наявний в матеріалах справи протокол від 30.12.2013 за №5170 (а.с.78).

Як свідчать протокол №5170 від 13.01.2014, розпорядження №145152 від 07.05.2014, 11.07.2016 і від 13.07.2016, позивачу спочатку припинено виплату пенсії у зв`язку із працевлаштуванням, а надалі поновлено з 01.06.2016 виплату пенсії за вислугу років (а.с.83-87).

В подальшому, 06.09.2022 і 12.09.2022 (а.с.19, 20), позивач звернувся до відповідача із заявами про зарахування до його страхового стажу всього трудового стажу у повній мірі (з 18.10.2010 по 31.05.2016).

В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листами від 23.09.2022 за №0900-0305-8/32803, від 29.09.2022 за №3859-3675/К-02/8-0900/22 і від 21.10.2022 за №4179-3950/К-03/8-090/22 повідомило позивача про наявність у позивача загального страхового стажу 28 років 10 місяців, зарахування до стажу період роботи по 30.09.2010 (на виконання рішення суду) та призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.06.2016, так як останній був звільнений з посади, що дає право на даний вид пенсії саме 31.05.2016 (а.с.21, 22, 23).

Позивач, не погоджуючись із відмовою у зарахуванні з 01.06.2016 до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 01.08.2011 і до спеціального стажу період роботи з 01.08.2011 по 31.05.2016, звернувся до суду з метою захисту порушеного права, ставлячи вимогу про здійснення перерахунку його пенсії за вислугу років із врахуванням спеціального та загального стажу роботи за період з 18.10.2010 по 31.05.2016, враховуючи при обчисленні розміру пенсії середньомісячний розмір заробітку за період з 01.08.2011 по 31.05.2016, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 25 років.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі по тексту також Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в силу вимог статті 2 Закону №1788-XII цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

В силу приписів статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Як визначено пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно положення частини 2 статті 7 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Отже особливістю пенсії за вислугу років, є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, попередньо в 2011 році, орган пенсійного забезпечення відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, з підстав відсутності у останнього необхідного стажу роботи за спеціальністю 25 років. За наслідками оскарження такої відмову в судовому порядку, на виконання постанови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2011 у справі №2а-558/2011, Управління з 01.10.2010 призначило ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням до спеціального стажу роботи 28 років 10 місяців 23 дні.

Така обставина підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 30.12.2013 за №5170 (а.с.78).

Згідно пояснень відповідача, для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.03.1985 (а.с.13-14) враховано наступні періоди (зворотній бік а.с.48):

- з 01.09.1981 по 01.03.1985 - навчання в Івано-Франківському медичному училищі;

- з 07.03.1985 по 22.04.1985 (охорона здоров`я, спеціальний стаж) - Ланчинська районна лікарня, на посаді зав. ФАП с. Саджавка;

- з 04.05.1985 по 27.05.1987 (спеціальний стаж) - строкова військова служба, зараховано до спеціального стажу згідно рішення суду;

- з 20.07.1987 по 07.01.1997 (охорона здоров`я) Івано-Франківська міська клінічна лікарня №1, міська поліклініка № 1, завідуючий здоровпунктом;

- з 08.01.1997 по 18.01.1997 - загальний стаж (період перебування у відпустці без збереження заробітної плати);

- з 19.01.1997 по 31.07.1998 (охорона здоров`я), міська поліклініка №1, завідуючий здоровпунктом;

- з 01.08.1998 по 30.06.2000 (охорона здоров`я), міська поліклініка №1, завідуючий здоровпунктом;

- з 01.07.2000 по 29.02.2004 (охорона здоров`я), міська поліклініка №1, завідуючий здоровпунктом;

- з 01.03.2004 по 30.09.2010 (охорона здоров`я), Івано-Франківська міська дитяча клінічна лікарня на посаді завідуючого здоровпунктом ТУ №3 відділення підліткового віку.

Отже, до спеціального та загального стажу зараховано всі періоди на момент призначення пенсії (станом на 01.10.2010). Загальний стаж позивача становить 28 років 10 місяців, в тому числі спеціальний стаж - 25 років 4 місяці.

Згідно абзацу 2 пункту 2.4 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 за №13-1 (надалі по тексту також Порядок №13-1) пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.

У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Таким чином, пенсія за вислугу років є соціальною гарантією, яка надається державою окремим спеціалістам, і полягає у матеріальній компенсації, пов`язаній із залишенням роботи, яка призводить до втрати професійної працездатності або придатності, та можливістю влаштуватись на іншу (більш безпечну) роботу або залишитись непрацюючим.

Як встановлено судом, згідно довідки від 09.01.2014 за №06/01-05/01, виданої Івано-Франківським професійним політехнічним ліцеєм, ОСОБА_1 працював в Івано-Франківському професійному політехнічному ліцеї по сумісництву на посаді викладача спецдисциплін з 01.09.2010 по 30.06.2011 (а.с.81).

За змістом довідки №4 від 03.01.2014, виданої Івано-Франківською міською дитячою клінічною лікарнею виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, а також довідки №01-14/34 від 09.03.2023, виданої Комунальним некомерційним підприємством "Міська дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської міської ради", ОСОБА_1 з 18.10.2010 по 31.07.2011 працював в Івано-Франківській міській дитячій клінічній лікарні на посаді медреєстратора відділення підліткового віку, з 01.08.2011 переведений на посаду завздоровпунктом, фельдшера ВХПУ №3, відділення підліткового віку. Звільнений із займаної посади за власним бажанням 31.05.2016 (а.с.24, 82).

Згідно доводів відповідача, виплата пенсії позивачу проведена лише за один місяць липень 2011 року. На підтвердження правомірності таких дій, відповідач вказав на подання ОСОБА_1 до органу пенсійного фонду 10.01.2014 вище коментовану довідку від 09.01.2014 за №06/01-05/01, за змістом якої стало відомо, що позивач в період з 01.09.2010 по 30.06.2011 та починаючи з 01.08.2011 працював на спецпосадах. Оскільки призначення позивачу пенсії за вислугу років на виконання рішення суду відбулось 30.12.2013, виплата такої пенсії проводилась у січні 2014 року, коли відповідачу вже було відомо про працевлаштування позивача на спецпосадах, а тому виплата проведена тільки за липень 2011 року, тобто за період в якому позивач не працював (зворотній бік а.с.72).

В свою чергу позивач не заперечив таку обставину.

Суд встановив із матеріалів справи, що відповідач, враховуючи коментовані обставини, а саме працевлаштування позивача на спецпосаді, припинив виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно розпорядження №145152 від 07.05.2014 (а.с.85). А після звільнення позивача з такої посади 31.05.2016, Управлінням поновлено виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.06.2016 згідно розпорядження №145152 від 13.07.2016 (а.с.87).

Тобто у розглядуваному випадку мало місце призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.10.2010 на виконання рішення суду, припинення виплати такої пенсії (07.05.2014) та поновлення виплати з 01.06.2016.

Позивач не надав докази на підтвердження протилежного.

У досліджуваному випадку неможливо погодитися із аргументами позивача про безпідставність призначення в грудні 2013 року пенсії за вислугу років з 01.10.2010, зважаючи на наступні обставини.

Суд наголошує і констатує, що саме ОСОБА_1 , після набрання законної сили судового рішення у справі №2-а-558/11, ініціював примусове виконання такого рішення через орган державної виконавчої служби, про що вказують постанова і вимога останнього у виконавчому провадженні ВП №41095799 (а.с.79-80).

При цьому варто мати на увазі, що позивач достовірно знаючи, що станом на грудень 2013 року перебуває на посаді, зайняття якої не дозволяє призначення і отримання пенсії за вислугу років, ініціював примусове виконання рішення суду та відповідно призначення відповідачем пенсії, нарахування і виплата якої надалі призупинена до 01.06.2016.

Таким чином доводи позивача з приводу того, що пенсія за вислугу років йому призначена з 01.06.2016 є безпідставними і такими, що не відповідають дійсності. Відповідно й стаж в період роботи з 18.10.2010 по 31.05.2016 слід вважати таким, що набутий після призначення (01.10.2010) позивачу пенсії за вислугу років.

Приписами частини 2 статті 53 Закон №1788-XII пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку (статті 64-67, 69), одержуваного перед припиненням роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років (статті 54 і 55), крім пенсій працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах.

Згідно вимог статті 64 Закону №1788-XII пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Водночас, середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 65 Закону №1788-XII).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач при призначенні позивачу пенсії, середньомісячний заробіток для обчислення розміру пенсії враховав за 60 місяців з 01.11.1991 по 31.10.1996 та за період з 01.07.2000 по 30.09.2010 за даними системи персоніфікованого обліку, що становить 5 955,32 гривень (а.с.21, 46), що відповідає вимогам Закону №1788-XII.

В силу вимог частини 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що особи, які перебуваючи на пенсії продовжують працювати, мають право на здійснення перерахунку їхньої пенсії. При цьому таке право відсутнє у осіб, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 30.12.2013 призначено з 01.10.2010 пенсію за вислугу років (незважаючи на фактичну виплати по такій пенсії лише за один місяць), та зважаючи на не досягнення останнім пенсійного віку, суд вказує на відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача з урахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії (01.10.2010), а саме стажу з 18.10.2010 по 31.05.2016, в тому числі із врахуванням при обчисленні розміру пенсії середньомісячного розміру заробітку за період з 01.08.2011 по 31.05.2016, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 25 років, та виплату перерахованої пенсії одним платежем за вирахуванням раніше виплачених сум.

Всі інші доводи позивача і відповідача, викладені ними у позовній заяві та відзиві на позов, не змінюють зміст встановлених судом обставин і сформованих правових висновків.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд вважає аргументи ОСОБА_1 з приводу протиправності дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу період роботи з 18.10.2010 по 31.05.2016, такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов з приводу пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом, то суд зазначає, що на підтвердження доводів про обізнаність позивача про неврахування періоду роботи з 18.10.2010 по 31.05.2016 до страхового стажу після поновлення виплати пенсії з 01.06.2016, відповідач не навів конкретних обґрунтувань та не надав жодних доказів на засвідчення даної обставини.

Відтак, у суду відсутні достатні і досвідні дані про не дотримання ОСОБА_1 строків звернення до адміністративного суду за позовом, вимоги якого вирішуються у даній справі.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням вказаного відповідач довів ті обставини, на яких ґрунтується відзив та пояснення, а також спростували доводи позивача.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.04.2023 за №5102-13-001/С (а.с.1).

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судовий збір та витрати на правову допомогу.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

Суддя Чуприна О.В.