Справа № 440/8656/22
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 р.Справа № 440/8656/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника позивача Євенко Н.Ю.,

представників відповідача Васюти А.І., Антофія М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.01.23 року по справі № 440/8656/22

за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"

про стягнення коштів з рахунків платника податків за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Головне управління ДПС у Полтавській області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04 січня 2023 року /том 2 а.с. 83-85/, просив суд стягнути кошти з рахунків Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" за податковим боргом у розмірі 11034791,10 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 11034791,10 грн., який виник внаслідок несплати відповідачем грошового зобов`язання, самостійно визначеного Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" у своїй податкової звітності з податку на додану вартість за лютий-липень 2022 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Полтавській області до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про стягнення коштів з рахунків платника податків за податковим боргом задоволено.

Стягнуто з рахунків Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" кошти за податковим боргом з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 11034791 грн. 10 коп. на розрахунковий рахунок UА0016001, Казначейство України (ЕАП), отримувач ГУК у Полт.обл/Полтавська/14060100, код отримувача 37959255, код класифікації доходів бюджету 14060100.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, представник відповідача в апеляційній скарзі зазначає, податковий борг виник через невідповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Законодавством України передбачено умови й порядок погашення податкового боргу з податку на додану вартість надавача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зазначає, що погашення податкового боргу відповідача мало відбутися на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №332, однак не відбулося виключно з вини Міністерства фінансів України. Пояснює, що заборгованість відповідача з ПДВ утворилася значно раніше зазначених позивачем періодів і саме для її погашення відповідачу були надані вищевказані субвенції з цільовим призначенням саме для оплати відповідачем заборгованості з ПДВ і, зважаючи на те, що вказані субвенції відповідачем не отримані, відповідачем не порушено строків оплати податкового боргу з ПДВ.

Представник відповідача зазначає, що у зв`язку з прийняттям рішення суду у справі №440/4713/18 про визнання бездіяльності Міністерства фінансів України протиправною, граничний строк сплати позивачем узгодженого грошового зобов`язання перенесений. Як наслідок, вважає, що КП ПОР «Полтававодоканал» не порушило строків сплати податку на додану вартість, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, представник відповідача зазначає, що повністю підтримує свою попередню позицію, та вважає, що позивачем порушено процедуру стягнення податкового боргу, визначену статтями 95, 96 ПК України, оскільки відповідач є комунальним підприємством.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що доводи відповідача необґрунтовані та безпідставні, оскільки вони стосуються договірних зобов`язань, які виникли на підставі договорів, укладених ГУ ДКС у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Департаментом будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, від 01.08.2017 № 4-ДФС, від 12.12.2017 № 6-ДФС. Водночас, ГУ ДПС у Полтавській області не є учасником (стороною) вищенаведених договорів та ці договори не відміняють податкового обов`язку платника податків, встановленого ст. 36 ПК України, і не скасовують його, у тому числі, не ставлять у залежність виконання податкового обов`язку від виділення субвенції з бюджету.

Також, представник відповідача подав заперечення, в яких зазначає, що обставиною неможливості вчасного погашення податкового боргу, стало неотримання КП ПОР «Полтававодоканал» сум субвенцій, нарахованих підприємству у 2017 році. Наведене обумовлює безпідставність вимог податкового органу, оскільки стягуючи з КП ПОР «Полтававодоканал» суму податкового боргу, який в подальшому буде сплачений до Державного бюджету, він фактично намагається стягнути ті ж самі кошти, які Державний бюджет заборгував Підприємству, призводячи при цьому до подвійного обкладення Платника податком на додану вартість, що суперечить приписам п.п, 4.1.2п. 4.1 ст. 4 ПК України, яка унормовує недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації та забезпечення однакового підходу до всіх платників податків.

По суті податковий борг з податку на додану вартість виник у КП ПОР «Полтававодоканал» в силу того, що тариф, який визначається державним Регулятором, не може забезпечити самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво послуг, які надаються КП ПОР «Полтававодоканал».

Представник відповідача вважає, що дії фіскального органу з примусового стягнення грошових коштів з рахунків підприємства у рахунок погашення податкової заборгованості не можуть вважатись обгрунтованими, в умовах, коли така заборгованість виникла в результаті державного регулювання господарської діяльності Підприємства, за результатами якого сама Держава має заборгованість перед Підприємством.

На переконання відповідача, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 р. по справі № 440/8656/22 підлягає скасуванню як таке, що постановлене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (ідентифікаційний код 03361661) зареєстроване як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо КП ПОР "Полтававодоканал" /том 1 а.с. 21/.

Згідно Статуту Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" /том 1 а.с. 241-253/, Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" є комунальним унітарним підприємством, заснованим на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і підпорядкованим Управлінню майном обласної ради.

КП ПОР "Полтававодоканал" подано до ГУ ДПС у Полтавській області, ДПІ у м. Полтаві:

- податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2022 року від 21.03.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 2588220 грн. /том 1 а.с. 22/;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2022 року від 19.04.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 3576183 грн. /том 1 а.с. 23/;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2022 року від 20.05.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 1729158 грн. /том 1 а.с. 24/;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2022 року від 16.06.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 80582 грн. /том 1 а.с. 26/;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період червень 2022 року, звітний (податковий) період, що уточнюється травень 2022 року) від 29.06.2022, у якому відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (різниця) в розмірі 1194690 грн. /том 1 а.с. 25/;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2022 року від 20.07.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 4569929 грн. /том 1 а.с. 31/;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період липень 2022 року, звітний (податковий) період, що уточнюється лютий 2022 року) від 22.07.2022, у якому відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (різниця) в розмірі 14496 грн. /том 1 а.с. 27/;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період липень 2022 року, звітний (податковий) період, що уточнюється березень 2022 року) від 25.07.2022, у якому відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (різниця) в розмірі 176887 грн. /том 1 а.с. 28/;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період липень 2022 року, звітний (податковий) період, що уточнюється квітень 2022 року) від 25.07.2022, у якому відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (різниця) в розмірі 274981 грн. /том 1 а.с. 29/;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період липень 2022 року, звітний (податковий) період, що уточнюється травень 2022 року) від 25.07.2022, у якому відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (різниця) в розмірі 9462 грн. /том 1 а.с. 30/;

- податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2022 року від 18.08.2022, у якій відповідачем самостійно визначено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в розмірі 2369601 грн. /том 1 а.с. 32/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 11034791 грн. 10 коп., що виник внаслідок несплати відповідачем у строк, встановлений законом, узгодженого грошового зобов`язання, самостійно визначеного Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий-липень 2022 року, необхідно стягнути з рахунків Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" кошти за податковим боргом з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 11034791 грн. 10 коп.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з приписами пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Контролюючим органом зараховано кошти, що сплачував платник податків, в рахунок погашення податкового боргу, що виник у зв`язку з не сплатою відповідачем у встановлений законом строк, сум узгоджених податкових зобов`язань, які самостійно визначені платником податків у переліченій вище податковій звітності, згідно з черговістю виникнення податкового боргу незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, а саме:

- 30.08.2022 згідно платіжного доручення №410049136 від 30.08.2022 в сумі 217664,90 грн. /том 1 а.с. 119, том 2 а.с. 64/;

- 14.09.2022 згідно платіжного доручення №414916910 від 14.09.2022 в сумі 1515683,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 14.09.2022 згідно платіжного доручення №414916911 від 14.09.2022 в сумі 484317,00 грн. /том 2 зворот а.с. 64/;

- 30.09.2022 згідно платіжного доручення №420925545 від 30.09.2022 в сумі 1500000,00 грн. /том 2 а.с. 65/;

- 28.10.2022 згідно платіжного доручення № 431058088 від 28.10.2022 в сумі 11000,00 грн. /том 2 а.с. 65/;

- 31.10.2022 згідно платіжного доручення № 13633 від 31.10.2022 в сумі 13,00 грн. /том 2 а.с. 65/;

- 07.11.2022 згідно платіжного доручення № 13780 від 07.11.2022 в сумі 284,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 07.11.2022 згідно платіжного доручення № 13781 від 07.11.2022 в сумі 435,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 15.11.2022 згідно платіжного доручення № 436581169 від 15.11.2022 в сумі 100000,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення № 441994613 від 30.11.2022 в сумі 14496,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення №441994611 від 30.11.2022 в сумі 176887,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення № 441994615 від 30.11.2022 в сумі 269890,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення № 441994610 від 30.11.2022 в сумі 274284,00 грн. /том 2 зворот а.с. 65/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення № 441994614 від 30.11.2022 в сумі 274981,00 грн. /том 2 а.с. 66/;

- 30.11.2022 згідно платіжного доручення № 441994612 від 30.11.2022 в сумі 9462,00 грн. /том 2 а.с. 66/;

15.12.2022 згідно платіжного доручення №447344298 від 15.12.2022 в сумі 700000,00 грн. /том 2 а.с. 98/;

- 23.12.2022 згідно платіжного доручення №14776 від 23.12.2022 в сумі 1,00 грн. /том 2 а.с. 98/, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника податку КП ПОР "Полтававодоканал" з податку на додану вартість, копії яких наявні у матеріалах справи.

Отже, за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 11034791 грн. 10 коп., який виник внаслідок не сплати у строк, встановлений законом, узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, самостійно визначеного платником податків у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий-липень 2022 року, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків КП ПОР "Полтававодоканал" з податку на додану вартість /том 2 а.с. 61-66, 98/.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі №440/4713/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, позов Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" до Міністерства фінансів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування та залишилася непогашеною станом на 01 січня 2016 року на загальну суму 9 963 027,49 грн. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2018 року №332 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції на загальну суму 9 963 027,49 грн. з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" та Договорів про організацію взаєморозрахунків №4-ДФС від 01 серпня 2017 року та №6-ДФС від 12 грудня 2017 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства фінансів України на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 1762 грн. /том 1 а.с. 155-168/.

Постановою Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №440/4713/18 касаційну скаргу Міністерства фінансів України залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2019 року у цій справі залишено без змін /том 1 а.с. 169-174/.

Предметом спору у справі №440/4713/18 була бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь КП ПОР "Полтававодоканал" з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування та залишилася непогашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму 9 963 027,49 грн.

Представник відповідача наголошує, що бездіяльність Міністерства фінансів України призвела до виникнення податкового боргу з податку на додану вартість, який мав вплив на подальше виникнення податкового боргу, сума якого заявлена до стягнення у цій справі.

Проте, норми спеціального закону (Податкового кодексу України) не ставлять процедуру узгодження податкового зобов`язання платника податків чи обов`язок сплати ним грошового зобов`язання у залежність від виконання чи не виконання перед цим платником податків обов`язків чи грошових зобов`язань іншими суб`єктами господарювання або органами державної влади, а також не звільняють платника податків від обов`язку сплати узгодженого грошового зобов`язання у строк, встановлений законом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи встановлено, що 07.10.2016 контролюючим органом винесено податкову вимогу форми "Ю" №3312-17 на загальну суму 7415696,6 грн., яка вручена КП ПОР "Полтававодоканал" 10.10.2016, що підтверджується розпискою про отримання на корінці податкової вимоги /том 1 а.с. 33/.

Доказів оскарження та скасування податкової вимоги форми "Ю" №3312-17 від 07.10.2016 в адміністративному або судовому порядку до суду не надано.

Із 07.10.2016 по дату розгляду судом цієї справи сума податкового боргу відповідача не переривалася повною його сплатою, що підтверджується відомостями інтегрованої картки відповідача з податку на додану вартість /том 1 а.с. 58-119/.

Отже, відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо процедури стягнення боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється положеннями статей 95 - 99 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень пункту 96.1 статті 96 ПК України, у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків, з поданням щодо прийняття рішення про: виділення коштів місцевого бюджету на сплату податкового боргу такого платника податків. Рішення про фінансування таких витрат розглядається на найближчій сесії відповідної ради; затвердження плану досудової санації такого платника податків, який передбачає погашення його податкового боргу; ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії; прийняття сесією відповідної ради рішення щодо порушення справи про банкрутство платника податків.

Відповідно до пункту 96.3 статті 96 ПК України, відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пункті 96.1 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов`язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Для цього контролюючий орган звертається в порядку пункту 95.3 статті 95 ПК України до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України, у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що податковим законодавством встановлено особливий порядок погашення заборгованості платників податків (у тому числі комунальних підприємств) перед бюджетами та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме: звернутись до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку; отримати судовий дозвіл на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; провести торги з продажу майна, внесеного в податкову заставу.

Якщо вказані заходи не мали результатом погашення податкового боргу комунального підприємства, то податковий орган вчиняє дії, передбачені статтею 96 ПК України, для залучення коштів (майна) органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке підприємство, для погашення податкового боргу останнього.

У справі, що розглядається колегією суддів встановлено (що не спростовано відповідачем належними, допустимими та достатніми доказами) невжиття контролюючим органом усіх указаних заходів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач є підприємством комунальної власності, яке має непогашений податковий борг, та в якого відсутнє власне майно, а відповідачем не надано доказів звернення до органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить майно позивача, з поданням щодо прийняття відповідного рішення, як це передбачено положеннями пункту 96.1 статті 96 ПК України, то контролюючим органом не дотримано встановленого положеннями статті 96 ПК України обов`язкового порядку погашення податкового боргу комунального підприємства.

Такий висновок узгоджується зі правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 820/899/17 та 18.11.2022 року у справі № 520/11571/19.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року по справі № 440/8656/22, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 по справі № 440/8656/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову Головного управління ДПС у Полтавській області до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про стягнення коштів з рахунків платника податків за податковим боргом.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 01.06.2023 року