Справа № 520/6118/22
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 р. Справа № 520/6118/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6118/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу не внесення до наказу від 30.11.2021 № 781/ос відомостей щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та щодо не внесення відомостей до того ж наказу щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області внести відомості до наказу від 30.11.2021 №781/ос щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та відносно нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375, за період з 30.04.2020 до 30.11.2021 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375, за період з 30.04.2020 до 30.11.2021 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між перерахованою сумою та фактично вже отриманою сумою;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 витрат, понесених у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях в період часу з 20.12.2016 до 05.04.2019 та з 15.10.2019 до 30.11.2021;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 витрати, понесені у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях в період часу з 20.12.2016 до 05.04.2019 та з 15.10.2019 до 30.11.2021;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні 5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані 40 днів додаткової відпустки працівникам, які мають дітей за 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 520/6118/22 - скасувати частково. Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання ГУНП Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік та щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області що не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 та зобов`язання ГУНП в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 - відмовити повністю. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення у зазначеній частині, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що матеріальна допомога, будучи додатковим видом грошового забезпечення, може бути нарахована та виплачена лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень. Зауважив, що з довідки УФЗБО ГУНП в Харківській області вбачається, що фінансування на матеріальну допомогу для оздоровлення надходило тільки у листопаді 2021 році у незначному об`ємі, однак така виплата ОСОБА_1 здійснена не була, за відсутності рішення керівника ГУНП про їх розподіл та виплату, що є обов`язковим у даному випадку.

Крім того зазначив, що установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання їм допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю. Відповідно до інформації, наданої УФЗБО ГУНП в Харківській області вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 не здійснювалась виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Отже, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_2 не здійснювалась, у зв`язку з тим, що вмотивовані рапорти до УРТЗІ щодо встановлення такої надбавки зі слідчого управління на погодження не надходили, тому надбавка за роботу в умовах режимних обмежень позивачці не встановлювалась.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , з 30.03.1999 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 30.11.2021 - в органах Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 30.11.2021 №781 о/с по особовому складу, майора поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важких справах відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", з 30.11.2021, з виплатою компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 у кількості 41 доби.

Стверджуючи, що відповідачем не в повному обсязі нараховувався та виплачувався заробіток, чим порушено її права, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання ГУНП Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік та щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області що не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 та зобов`язання ГУНП в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в іншій частині позовних вимог.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік, виходив з того, що позивачем направлявся на адресу відповідача рапорт про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення, фінансування на матеріальну допомогу для оздоровлення надходило у листопаді 2021 році, але допомога на оздоровлення позивачу не виплачувалась, отже наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017, виходив з того, що допуск та доступ до державної таємниці, як встановлено судом, наданий позивачу уповноваженими органами СБУ та ГУНП, відтак посилання відповідача на безпідставність наявності у ОСОБА_1 права на отримання виплат та компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 є необґрунтованими та нормативно не підтвердженими.

В межах розгляду даної апеляційної скарги колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 рік, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 вказаного Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями пп. 3 п. 4 вказаної Постанови керівникам органів, закладів та установ Національної поліції надано право в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Такі ж повноваження Міністру внутрішніх справ України надано й п. 2 Постанови № 988.

На виконання зазначених нормативно-правових актів наказом Міністра внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).

За правилами п. 13 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, із системного аналізу наведених норм права, вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення надається поліцейському за двох умов: 1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги; 2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

З інформації, наданої у листах ГУНП в Харківській області №228аз/119/05/29-2021 від 21.12.2021 та №13аз/119/05/29-2022 від 01.02.2022 року судом встановлено, що позивачем 25.10.2021 було подано рапорт відповідачу про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення. На зазначеному рапорті є наявною резолюція "до виплат в межах кошторису". Фінансування на матеріальну допомогу для оздоровлення надходило тільки у листопада 2021 році у незначному об`ємі.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що обидві умови було виконано, тобто 25.10.2021 позивачем було подано обґрунтований рапорт на отримання відповідного виду допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення), у листопаді 2021 надходило фінансування на матеріальну допомогу для оздоровлення, але попри резолюцію начальника ГУНП на виплату коштів, допомога на оздоровлення позивачу не була виплачена.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 здійснена не була, за відсутності рішення керівника ГУНП про розподіл та виплату коштів, що є обов`язковим у даному випадку, оскільки належних доказів неможливості виплати матеріальної допомоги на оздоровлення саме ОСОБА_1 , за умови надходження відповідного фінансування, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 рік та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такої допомоги.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 та зобов`язання відповідача встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулюються Законом України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року №3855-XII.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 Закон України "Про державну таємницю", залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 22 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.26 Закону України "Про державну таємницю", скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю", у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону, Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення №414).

У пункті 1 Положення №414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Відповідно до п.2 Положення №414, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Пунктом 5 Положення №414 визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Пунктом 6 Положення №414 визначено, що персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Виходячи з аналізу вказаних норм, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією, зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Отже, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України "Про державну таємницю" залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю" виникає право на отримання компенсації.

Отже, положення статті 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктів 2, 5 Положення №414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25.04.2018 по справі №802/74/15-а.

Для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25.07.2019 по справі №296/6615/17.

Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27.05.2020 по справі №806/2056/18.

Питання нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейських визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", відповідно до пункту 1 якої грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Кабінетом Міністрів України постановлено виплачувати надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірах та порядку, визначених законодавством (підпункт 2 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції").

Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 70 відсотків: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання їм допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_1 в період всього часу роботи слідчим було надано допуск до державної таємниці за формою 2 (два). Відповідно до зазначеної форми допуску позивач мала доступ до інформації з грифом "цілком таємно" та "таємно" та, як зазначає представник позивача у позовній заяві, що також не заперечується відповідачем у справі, під час виконання покладених на неї функціональних обов`язків опрацьовувала документи з грифом секретності "таємно".

Суд зазначає, що позивач під час проходження служби на посадах слідчого, старшого слідчого, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, мала допуск до державної таємниці, наданий розпорядженнями УСБУ в Харківській області та доступ до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності "цілком таємно", "таємно", який надавався їй, згідно з функціональними обов`язками, наказами керівників, відповідно до займаних посад. Допуск до державної таємниці не скасовувався, доступ до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності "цілком таємно", "таємно" не припинявся.

Тобто, в період проходження служби позивач мала доступ до державної таємниці, працювала з нею, проте відповідачем у вищевказаний період часу не здійснювались у зв`язку з цим відповідні виплати.

Судова колегія вважає хибними доводи скаржника про те, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 не здійснювалась, у зв`язку з тим, що вмотивовані рапорти до УРТЗІ щодо встановлення такої надбавки зі слідчого управління на погодження не надходили, тому надбавка за роботу в умовах режимних обмежень позивачці не встановлювалась, оскільки, з відповіді, наданої начальником УРТЗІ ГУНП в Харківській області від 18.08.2022 № 13/928, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, вбачається, що відомості щодо наявності мотивованих рапортів та наказів про встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 31.05.2017 надати немає можливості у зв`язку з тим, що матеріальні носії інформації, знищені за Актом від 24.02.2022 № 13/471 в період введеного в країні воєнного стану.

Слідчим управлінням у своїй відповіді було повідомлено, що старший слідчий в ОВС ОСОБА_1 з метою виконання функціональних обов`язків мала передбачений законодавством та нормативно-правовими актами доступ до відомостей, що становлять державну таємницю.

Таким чином, судом встановлено, що старший слідчий в ОВС ОСОБА_1 з метою виконання функціональних обов`язків мала передбачений законодавством та нормативно-правовими актами доступ до відомостей, що становлять державну таємницю. В свою чергу, відповідач, на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду належних доказів на спростування встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017 та, як наслідок, зобов`язання відповідача встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за періоди з 07.11.2015 по 31.05.2017.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 року по справі № 520/6118/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 по справі № 520/6118/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко