Справа № 520/9249/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 520/9249/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 09.12.22 року у справі № 520/9249/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у нарахуванні ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 82 відсотків відповідних сум грошового забезпечення з 14.04.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі № 520/9249/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі № 520/9249/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 у справі №520/15847/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно п. б ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 54 % відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу з 14.04.2021 р. пенсію за вислугою років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з урахуванням вислуги років 29 років 00 місяців 09 днів та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум. На виконання вказаного рішення суду відповідач призначив позивачу пенсію з 14.04.2021 відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

З вказаними діями позивач не погоджується, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, вважає, що розмір пенсії ОСОБА_1 виходячи з його вислуги років, повинен складати 82 відсотки.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги частково підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до СППЗ ГУНП в Харківській області з заявою про призначення пенсії, оформлення документів для призначення пенсії та направлення їх до органів пенсійного фонду України.

СППЗ ГУНП в Харківській області на підставі наказу МВС України №760 від 17.09.2018 Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань (далі наказ МВС України №760) прийняло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, підготувало документи необхідні для призначення пенсії та направило їх до ГУ ПФУ в Харківській області.

Відповідно до розрахунку вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 його вислуга років станом на 13.04.2021 для обчислення пенсії становить 29 років 00 місяців 09 днів.

Відповідно до відповіді Головного управлінння ПФУ в Харківській області №2000-0203-8/99142 від 02.08.2021 ОСОБА_1 призначена пенсія у розмірі 54 відсотків грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі №520/15847/21 було відмовлено у задоволенні позовної заяви.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 по справі №520/15847/21 було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішенням, яким позов був задоволений частково, визнано протиправними дії відповідача, які полягають у призначені позивачу пенсії за вислугою років згідно п. "б" ст. 12 закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 54% відповідних сум грошового забезпечення, зобов`язано відповідача призначити позивачу з 14.04.2021 пенсію за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням вислуги років - 29 років 00 місяців 09 днів та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду відповідач призначив позивачу пенсію з 14.04.2021 відповідно до п. "а" ст. 12 закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Тобто, вищезазначене рішення суду відповідачем виконано.

Позивач, не погодившись з відсотковим розміром призначеної пенсії, звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема те, що виконавче провадження становить завершальну стадію судового провадження, тому вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та прирівняних до них осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2262-XII визначено розміри, в яких призначаються пенсії за вислугу років, а згідно з ч. 2 вказаної статті максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Колегія суддів встановила, що на підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2022 по справі №520/15847/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було призначено ОСОБА_1 з 14.04.2021 р. пенсію за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватись до правовідносин, які існували раніше.

Колегія суддів зазначає, що стаття 13 Закону №2262-XII регулює саме призначення пенсій та не стосується перерахунку вже призначених пенсій. Призначення та перерахунок пенсій є різними за змістом та механізмом їх проведення процедурами. Отже, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення такої пенсії.

Відтак, при призначені пенсії позивачу у відповідача наявні підстави для обмеження розміру його пенсії 70 відсотками грошового забезпечення відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону №2262-XII, оскільки пенсія позивачу призначалась вперше 14.04.2021 року, коли діяла нова редакція ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте з інших мотивів та підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що він мав обґрунтовані очікування на призначення пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Великода проти України" (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

На переконання колегії суддів, у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам поліції, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає "законних сподівань" на призначення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2021 р у справі № 520/15570/2020 колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином колегія суддів вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, доходить висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, однак із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 по справі № 520/9249/22 змінити в частині підстав та мотивів залишення без задоволення позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 у справі № 520/9249/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко