Справа № 500/644/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/644/23 пров. № А/857/7363/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року ухвалене суддею Чепенюк О.В. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 500/644/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.02.2022 року № 64 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 06.02.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнаyj протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.02.2023 року № 64 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, починаючи з 06.02.2023 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнутj за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції визнав безпідставними посилання відповідача на норму статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є більш сприятливим для особи у спірних правовідносинах. Суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про виплату пенсії, оскільки вона є передчасною.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржили Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 , подавши апеляційні скарги.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову, скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивачка не має права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки не має для цього необхідного страхового стажу 24 роки. При цьому? відповідач зазначив, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки перша норма є спеціальною у спірних правовідносинах.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що зобов`язання відповідача виплатити пенсію є ефективним засобом порушеного права.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачка 06.02.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.02.2023 року № 64 позивачці відмовлено в призначенні пенсії пільгових умовах та повідомлено, що відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідно страхового стажу та віку.

Позивачка, не погодившись з таким рішенням, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується права позивачки на призначення пенсії на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 розглядала можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатами розгляду 03 листопада 2021 року прийняла постанову у якій вказала, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі необхідно застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на наведене, твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Сторони не заперечують, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку 54 роки, має страховий стаж 23 років 8 днів та пільговий стаж 18 років 7 місяць 22 дні.

Зважаючи на ці обставини, позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.02.2022 року № 64 необхідно визнати протиправним та скасувати.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 06.02.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, то апеляційний суд звертає увагу на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не є належним відповідачем за цією вимогою.

Такого висновку апеляційний суд дійшов зважаючи на те, що, відповідно до абзацу 14 Пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (зі змінами; далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі, структурним підрозділом органу, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є належним відповідачем за цією позовною вимогою.

Отже у задоволенні позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області необхідно відмовити.

Водночас, апеляційний суд, зважаючи на норми статті 9 КАС України не позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав позивачки.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивачки зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачці пенсію на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, вимога позивачки про зобов`язання відповідача виплатити пенсію, на переконання апеляційного суду є передчасною, оскільки пенсія позивачці ще не призначена, тому немає підстав вважати, що право позивачки на отримання пенсійних виплат буде порушене.

Тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплати пенсію необхідно відмовити.

Наведені висновки є підставою для частково задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права в тій частині, що зобов`язав неналежного відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тому рішення суду в цій частині необхідно скасувати та прийняти постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити частково, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції, в частині задоволення позовної вимоги визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії та про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити пенсію, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Отже, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу позивачки без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року в справі № 500/644/23, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», скасувати та прийняти постанову, якою цю позовну вимогу задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У іншій частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року в справі № 500/644/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 05.06.2023 року