Справа № 420/4368/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4368/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) за участю третьої особи Департаменту з питань виконання кримінальних покарань України (, місце знаходження: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнко, 81) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 березня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) за участю третьої особи Департаменту з питань виконання кримінальних покарань України (, місце знаходження: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнко, 81), відповідно до якої позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виконання своїх обов`язків щодо виплати при звільненні всіх сум, що належать позивачеві та проведення повного розрахунку на вимогу ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України;

Зобов`язати відповідача невідкладно провести повний розрахунок з позивачем, а саме здійснити виплати сум, які не були здійснені при звільненні на вимогу ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України нараховані на підставі постанови КМУ від 30.08.2017 року № 704 та Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 925/5 від 28.03.2018 року:

- Одноразову грошову допомогу за відпрацьованих два роки в розмірі 8870,6 грн

- Компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік та за 2022 рік в розмірі 13717, 78 грн

- Нараховану премію за квітень 2022 рік в розмірі 4645, 80 грн

- Допомогу на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 17741, 2 грн.

Зобов`язати відповідача нарахувати та провести виплати позивачу в сумі 60000 грн на підставі постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з послідуючими змінами та доповненнями від 22 березня 2022 року постановою КМУ № 350;

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку згідно з ст. 117 КЗпП України за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 в сумі 91 578,9 грн.

Ухвалою суду від 07 березня 2023року позивачу поновлено строк звернення до суду з позовом та позовну заяву прийнято до розгляду та відкритоспрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що позивач був звільнений 30.04.2022 року зі служби з правом набуття пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» та ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу України».

Позивач зазначив, що в день звільнення (30.04.2022) йому повинні були видати трудову книжку, витяг з наказу про звільнення та повний розрахунок в бухгалтерії установи, який не проведений по теперішній час, а саме не виплачено:

Вихідну допомогу за відпрацьованих два роки (про що зазначено у наказі про звільнення) відповідно до п. 2 глави 1 розділу Порядку № 925/5 в розмірі 8870, 6 грн.

Компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік42 доби та за 2022 рік 15 діб відповідно до положень п. 2 глави 22 розділу 2 Порядку № 925/5 в розмірі 13717, 78 грн.

Нараховану премію за квітень 2022 рік в розмірі 4645, 80 грн на підставі наказу № 67 о/с від 06.05.2022, нарахованою бухгалтерією установи і вказано в грошовому атестаті № 25 від 12.05.2022 та довідці про грошове забезпечення за останні 24 місяця.

Допомогу на оздоровлення за 2022 рік, яка передбачена п. 1, 3 глави 14 розділу 2 Порядку № 925/5 в розмірі 17741, 2 грн.

Також позивач зазначив, що він не отримав виплати за березень 2022 року 30000 грн і квітень 2022 року 30000 грн згідно з Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 з послідуючими змінами.

Згідно з розпорядження КМУ № 204 від 06.03.2022 року «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» Херсонська область включена до цього переліку територій, тому позивач вважає, що у нього були законні підстави на отримання вказаної надбавки.

Позивач зазначив, що весь час з 24.02.2022 року по день звільнення він знаходився на казарменому режимі несення служби, а саме цілодобово перебував у форменому одязі зі знаками розпізнавання України на робочому місці, не покидаючи територію установи і виконував всі свої посадові інструкції і функціональні обов`язки. При цьому позивач звернув увагу, що установа і місто в цілому знаходилась безпосередньо на лінії зіткнення (були влучання снарядів і на територію периметру і біля неї ракетами).

Також позивач зазначив, що в бухгалтерії установи йому відмовили в розрахунку і пояснили, що грошей на рахунку не має тому розрахунок буде проведений у травні місяці.

У позовній заяві позивач зазначив, що 05.05.2022 року йому було перераховано на картку частину компенсації за невикористані відпустки (лише 19986,74 грн та 03, 76 грн із 33708,28 грн), інші кошти не було виплачено.

Наприкінці травня (24.05.2022) на усне звернення позивача в бухгалтерії установи пояснили позивачу, що коштів для проведення розрахунку не має.

Позивач звертався із заявою до Міністерства юстиції України, яке було скеровано до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, яким надано відповідь, що: «Херсонська міська територіальна громада включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дійабо які перебувають в тимчасовій окупації», разом з цим повідомлено, що наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 № 1951/1 державній установі «Північна виправна колонія (№90) з 14 травня 2022 до закінчення воєнного стану оголошено в простій».

Також позивач зазначив, що 31.08.2022 року він звернувся із заявою до начальника Державної кримінально-виконавчої служби України, та отримав відповідь, що у зв`язку з місцезнаходженням державної установи «Північна виправна колонія (№90) на тимчасово непідконтрольній території України витребувати запитувані документи не вбачається можливим.

Позивач зазначив, що 22.12.2022 року він ще раз звернувся через електронну адресу до державної установи «Північна виправна колонія (№90)», зазначивши, що можливо провести повний з ним розрахунок за наданими документами, а саме: трудової книжки, наказу № 55 від 20.04.2022, розрахунку вислуги років для призначення пенсії, грошового атестату № 25 від 12.05.2022, довідки про грошове забезпечення за останні 24 місяця.

Але листом позивачу було відмовлено.

З наданою відповіддю позивач категорично не згоден, посилаючись на те, що обставини, на які посилається відповідач виникли вже після звільнення позивача та у порушення ст. ст. 47, 116 КЗпП України відповідач відмовився провести із позивачем повний розрахунок у день його звільнення.

Також позивач зазначив, що предметом цього позову є стягнення сум, належних ньому при звільненні, а тому він має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року (з урахуванням встановленого 6-ти місячного обмеження виплат).

До суду 20.03.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність стосовно невиконання своїх зобов`язань щодо виплати позивачу всіх сум при звільненні та в частині зобов`язання нарахувати та виплати позивачу:

Премії за квітень 2022 рік в розмірі 4645, 80 грн.

Допомоги на оздоровлення за 2022 рік, в розмірі 17741, 2 грн.

Додаткової винагороди за постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 за березень 2022 року 30000 грн і квітень 2022 30000 грн

Середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року у розмірі 91 578, 90 грн, посилаючись на те, що доводи позивача в частині не проведення розрахунку при звільненні не відповідають дійсним обставинам у справі.

Так, представник відповідача зазначив, що пунктом 17 розділу 1 Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу виплачується за поточний місяць раз на місяць до 20 числа.

Відповідно до розрахункового листа установи за квітень 2022 року позивачу нараховано грошове забезпечення: посадовий оклад 5200 грн, оклад за спеціальним званням 1410 грн, надбавка за вислугу років (50 %) 3315 грн, премія за результатами службової діяльності за березень 2022 року 4645, 80 грн, індексація 672, 35 грн, компенсація оплати за невикористану частину чергової відпустки за 57 діб 34 567,65 грн, з яких 20294,92 грн нараховано у квітні, а 14272, 73 грн нараховано у травні 2022.

Грошове забезпечення за квітень та частина компенсації оплати за невикористану частину чергової відпустки в розмірі 35558, 07 грн (15034,20 грн+19986, 74+3, 76) перераховано на картковий рахунок позивача.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні представник відповідача зазначив, що наказом установи від 20.04.2022 року № 55/ОС встановлено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні 25 років 00 місяців 29 днів, що надає позивачу право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та розрахунок одноразової грошової допомоги становить: 18193,60 грн. (грошове забезпечення позивача)*25%=4548,40 грн*2 повних календарних років служби = 9096, 80 грн.

Але оскільки кошторисом установи планових асигнувань на виплату одноразової грошової допомоги у квітні 2022 року не було передбачено, установою здійснені заходи щодо погодження виділення додаткових коштів для сплати зазначеної компенсаційної виплати.

При цьому представник відповідача просить врахувати, що Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» розташована на території Херсонської міської територіальної громади, яка включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, та з травня 2022 року Головне управління Державної казначейської служби України в Херсонській області призупинило проведення платежів по розпорядникам бюджетних коштів, які перебувають у тимчасовій окупації до окремого доручення. Також в держаній установі «Північна виправна колонія (№90)» з 14.05.2022 року проголошено простій у роботі та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях.

В подальшому наказом Міністерства юстиції України від 31.05.2022 року № 1059/7 державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» передано повноваження розпорядника бюджетних коштів державної установи «Північна виправна колонія (№90)» в частині проведення розрахунково-касових операцій з оплати праці за травень 2022 року.

Тому представник відповідача зазначає, що через ряд обставин, які не залежали від дій установи, здійснити своєчасно виплату одноразової грошової допомоги позивачу установа не мала можливості.

Також представник відповідача посилався на факт втрати первинної документації, яка знаходилась в адміністративних будівлях державної установи «Північна виправна колонія (№90)».

Але наразі поновлений допуск до електронної системи бухгалтерського обліку установи та встановлено, що сума невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні позивача складає 8960, 35 грн (9096, 80 1,5 % військового збору).

Щодо компенсації за невикористані дні щорічних відпусток представник відповідача зазначив, що станом на 16.03.2023 року установа має заборгованість перед позивачем по виплаті частини компенсації невикористаної відпустки у розмірі 14058, 64 грн (14272, 73 1,5 % військового збору).

Щодо допомоги на оздоровлення, представник відповідача зазначив, що жодного доказу надання позивачем рапорту на виплату допомоги на оздоровлення не надано, а в установі наразі відсутня зазначена інформація. Тому, враховуючи, що відсутній рапорт та видачі відповідного наказу начальника установи, то й відсутні правові підстави для виплати допомоги на оздоровлення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року в розмірі 60 000 грн представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів виконання його посадових обов`язків у період окупації території Херсонської області та м. Херсон з 24.02.2022 року до моменту його звільнення з посади 30.04.2022 року. Крім того, не надано наказ про виплату (призначення) додаткової винагороди, а сам факт наявності трудових відносин з установою не є підставою набуття права на отримання додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ № 168.

Також окремо представник відповідача звернув увагу, що з вимогою щодо виплати зазначеної додаткової винагороди позивач до установи не звертався.

Окрім цього, представник відповідача звернув увагу на те, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо стягнення додаткової виплати за період березень-квітень 2022 року та щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсаційні виплати при звільненні, які виникли 30.04.2022 року лише 02.03.2023 року, тобто з пропуском процесуального строку, а ведення активних бойових дій на території м. Херсон не може бути поважною причиною для поновлення строку без зазначення конкретних обставин.

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, представник відповідача зазначає, що ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено звільнення роботодавця від відповідальності за порушення строків оплати праці та такий строк може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Окремо зазначено, що наданий розрахунок позивача щодо суми середнього заробітку не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також представник відповідача зазначає, що заявлена сума середнього заробітку є неспівмірною до суми виплаченого грошового забезпечення в розмір 35558, 07 грн та суми, яку фактично повинна виплатити установа 23018, 99 грн.

У свою чергу позивачем подана відповідь на відзив (вхід. №ЕП/9456/23 від 22.03.2023 року,№ 8801/23 від 22.03.2023 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог, посилаючись на те, зокрема, що премію за результатами службової діяльності за квітень 2022 року нараховано йому в сумі 4645, 80 грн згідно з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» № 67о/с від 06.05.2022 року (зазначено в довідці бухгалтерії Установи про грошове забезпечення за двадцять чотири місяця виданої позивачу № 28/9 2538/сбл від 12.05.2022 року, а також зазначено в п. 5 грошового атестату № 25 № 28/9-2537/сбл).

Позивач звернув увагу, що грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 розділу 22 Глави 2, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.

Також позивач зазначив, що він наполягає на виплаті йому допомоги на оздоровлення, оскільки ним був поданий рапорт на її отримання 17.02.2022 року перед тим як піти у відпустку 21.02.2022, з якої позивача було відкликано 24.02.2022 внаслідок воєнної агресії з боку російської федерації.

Позивач просив звернути увагу, що рапорт подається керівнику в одному примірнику, який після візи та погоджень повинен бути підшитий до справи, як підстава для нарахування та виплати чи відмови в нарахуванні виплати грошової допомоги на оздоровлення. Накази співробітникам на руки не видаються, а зберігаються в номенклатурних справах відділу та бухгалтерії установи.

Ухвалою від 28 квітня 2023 року повторно витребувано у Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» інформацію щодо здійснення нарахувань та виплат відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, починаючи з 24 лютого 2022 року та витребувано довідку про середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням, та розрахункового листа ОСОБА_2 за лютий 2022 року, за березень 2022 року, та надати до суду протягом п`яти днів з дати отримання копії вказаної ухвали, копії яких надіслати позивачу, та зупинено провадження у справі до отримання копії витребуваних судом доказів.

До суду 05 травня 2023 року від відповідача надійшов супровідний лист, в якому повідомлено, що наказ по установі про призначення виплат, передбачених постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, не видавався, а тому виплати додаткової винагороди персоналу установи не здійснювались. Також до листа додані довідка про середні заробіток ОСОБА_1 від 04.05.2023 року, розрахунковий лист за лютий 2022 року та за березень 2022 року.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

До суду не надходили від третьої особи письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу із наказу ДУ «Північна виправна колонія (№90)» від 20.04.2022 року № 55/ОС «Про особовий склад» відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , з 30 квітня 2022 року.

Вислуга років згідно з розрахунку станом на 30 квітня 2022 року складає: в календарному обчисленні: 25 років 0 місяців 29 днів; в пільговому обчисленні: 37 років 08 місяців 03 дні.

У наказі наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393.

Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги на день звільнення складає: два роки 29 днів.

Також у наказі наказано відповідно до п. 10 ст. 93 ЗУ «Про Національну поліцію» на день звільнення провести нарахування за невикористані щорічні чергові відпустки за 2021 рік у кількості 42 доби, за 2022 рік у кількості 15 діб.

У позовній заяві позивач зазначив, що 05.05.2022 року йому було перераховано на картку частину компенсації за невикористані відпустки (лише 19986,74 грн та 03, 76 грн із 33708,28 грн), інші кошти не було виплачено.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався із заявами Міністерства юстиції України та ДУ «Північна виправна колонія (№90)» з проханням здійснити з ним повний розрахунок, проте ці заяви залишені без задоволення.

Також матеріалами справи підтверджено, що 31.08.2022 року він звернувся із заявою до начальника Державної кримінально-виконавчої служби України, та отримав відповідь, що у зв`язку з місцезнаходженням державної установи «Північна виправна колонія (№90) на тимчасово непідконтрольній території України витребувати запитувані документи не вбачається можливим.

22.12.2022 року позивач ще раз звернувся через електронну адресу до державної установи «Північна виправна колонія (№90)», зазначивши, що можливо провести повний з ним розрахунок за наданими документами, а саме: трудової книжки, наказу № 55 від 20.04.2022, розрахунку вислугу років для призначення пенсії, грошового атестату № 25 від 12.05.2022, довідки про грошове забезпечення за останні 24 місяця.

Але листом позивачу було відмовлено.

Судом досліджено копію трудової книжки, розрахунку вислугу років для призначення пенсії, грошового атестату № 25 від 12.05.2022, довідки про грошове забезпечення за останні 24 місяця, також довідка про середній заробіток позивача та розрахункові листи позивача за лютий 2022 року, березень 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинної на час звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (ч. 5,6 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ).

Абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393(далі - Порядок № 393), в редакції чинної на час звільнення позивача, визначено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної військової служби, служби в органах внутрішніх справ для визначення розміру зазначеної грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Матеріалами справи підтверджено, що у витягу із наказу ДУ «Північна виправна колонія (№90)» від 20.04.2022 року № 55/ОС «Про особовий склад» наказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393.

Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги на день звільнення складає: два роки 29 днів.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП Українивласник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Разом з цим на день звільнення позивача, 30 квітня 2022 року, позивачу не була виплачена одноразова грошова допомоги при звільненні, що не заперечується відповідачем.

Посилання відповідача, що через ряд обставин, які не залежали від дій установи, здійснити своєчасно виплату одноразової грошової допомоги позивачу установа не мала можливості, відхиляються судом, оскільки будь-які обставини не звільняють роботодавця від виконання своїх обов`язків щодо здійснення повного розрахунку з працівником при звільненні.

Також представник відповідача посилався на факт втрати первинної документації, яка знаходилась в адміністративних будівлях державної установи «Північна виправна колонія (№90)», але наразі поновлений допуск до електронної системи бухгалтерського обліку установи та встановлено, що сума невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні позивача складає 8960, 35 грн (9096, 80 1,5 % військового збору).

Однак, суду не надано докази виплати позивачу нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за відпрацьованих два роки в розмірі 8870,6 грн є правомірними, але належать задоволенню в розмірі, який нарахований відповідачем в розмірі 9096, 80 грн. без урахування обов`язкових платежів та зборів.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Також у наказі ДУ «Північна виправна колонія (№90)» від 20.04.2022 року № 55/ОС «Про особовий склад» наказано відповідно до п. 10 ст. 93 ЗУ «Про Національну поліцію» на день звільнення провести нарахування за невикористані щорічні чергові відпустки за 2021 рік у кількості 42 доби, за 2022 рік у кількості 15 діб.

Сторонами не заперечується, що відповідачем частково виплачено позивачу компенсацію за невикористані щорічні чергові відпустки, але залишалась не виплаченою сума.

Так, у відзиві на позовну заяву щодо компенсації за невикористані дні щорічних відпусток представник відповідача зазначив, що станом на 16.03.2023 року установа має заборгованість перед позивачем по виплаті частини компенсації невикористаної відпустки у розмірі 14058, 64 грн (14272, 73 1,5 % військового збору).

За таких встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання виплатити компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік та за 2022 рік в розмірі 13717, 78 грн є правомірними, але належать задоволенню в розмірі, який нарахований відповідачем в розмірі 14272, 73 грн, без урахування обов`язкових платежів та зборів.

Щодо зобов`язання виплати нарахованої премії за квітень 2022 рік в розмірі 4645,80 грн, суд зазначає таке.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу) визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі Порядок № 925/5).

Відповідно до п. 17 розділу 1 Порядку № 925/5 грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу виплачується за поточний місяць - раз на місяць до 20 числа (з урахуванням пункту 11 цього розділу).

Згідно з п. 24 розділу 1 Порядку № 925/5 встановлення надбавок, доплат, підвищень посадових окладів, преміювання та надання допомог для оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань особам начальницького складу, які перебувають на посадах (виконують обов`язки) керівників та їх заступників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, начальників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, а також установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, здійснюється за погодженням із Державним секретарем Міністерства юстиції України у порядку, встановленому Міністерством юстиції України, на підставі наказів відповідних органів та установ.

Відповідно до п. 1 розділу 13 Порядку № 925/5 керівники органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Премія за результатами оперативно-службової діяльності у грудні місяці виплачується разом з грошовим забезпеченням за грудень місяць (п. 3 розділу 13 Порядку № 925/5).

Відповідно до п. 4 розділу 13 Порядку № 925/5 виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами.

Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку. У рапортах з клопотанням про встановлення премії, позбавлення (зменшення) премії та у відповідних наказах про преміювання зазначаються конкретні причини, визначені затвердженими показниками, що стали підставою для цього.

Згідно з п. 8 розділу 13 Порядку № 925/5 премія не виплачується за останній місяць проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі особам рядового і начальницького складу, які звільняються з підстав, визначених у підпунктах 5, 6, 10 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до розрахункового листа установи за квітень 2022 року позивачу нараховано грошове забезпечення: посадовий оклад 5200 грн, оклад за спеціальним званням 1410 грн, надбавка за вислугу років (50 %) 3315 грн, премія за результатами службової діяльності за березень 2022 року 4645, 80 грн, індексація 672, 35 грн, компенсація оплати за невикористану частину чергової відпустки за 57 діб 34 567,65 грн, з яких 20294,92 грн нараховано у квітні, а 14272, 73 грн нараховано у травні 2022.

Разом з тим суд встановив, що позивач був звільнений зі служби 30 квітня 2022 року. Отже, позивач ще проходив службу у квітні 2022 року та відповідно до наведених вище приписів Порядку № 925/5 має право на нарахування та виплату премії за квітень.

Матеріалами справи підтверджено, що у довідці бухгалтерії Установи про грошове забезпечення за двадцять чотири місяця виданої позивачу № 28/9 2538/сбл від 12.05.2022 року зазначено про премію за результатами службової діяльності за квітень 2022 року нараховану йому в сумі 4645, 80 грн згідно з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» № 67о/с від 06.05.2022 року.

Разом з цим суду не надано доказів на підтвердження тому, що позивач не мав право на виплату премії за квітень 2022 року або йому була виплачена премія згідно з наказу Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» № 67о/с від 06.05.2022 року.

Таким чином, сукупний аналіз наявних у справі доказів доводить, що позивачу протиправно не виплачено премію за квітень 2022 року, а тому позовні вимоги про зобов`язання виплатити нараховану премію за квітень 2022 року в розмірі 4645, 80 грн є правомірними та належать задоволенню.

Щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 17741, 2 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 розділу 14 Порядку № 925/5 особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи (п. 2 розділу 14 Порядку № 925/5).

Позивач стверджує, що ним був поданий рапорт на отримання допомоги для оздоровлення 17.02.2022 року перед тим як піти у відпустку 21.02.2022, з якої позивача було відкликано 24.02.2022 внаслідок воєнної агресії з боку російської федерації.

Позивач просив звернути увагу, що рапорт подається керівнику в одному примірнику, який після візи та погоджень повинен бути підшитий до справи, як підстава для нарахування та виплати чи відмови в нарахуванні виплати грошової допомоги на оздоровлення. Накази співробітникам на руки не видаються, а зберігаються в номенклатурних справах відділу та бухгалтерії установи.

У свою чергу суд зазначає, що відповідачем не надано докази виплати у 2022 році позивачу допомоги на оздоровлення чи відмови у виплаті.

Щодо посилання представника відповідача на не надання позивачем доказів подачі рапорту про виплату допомоги на оздоровлення, суд погоджується з посиланнями позивача про те, що такого роду рапорти подаються в одному примірнику та їх копія не видається заявнику, тому позивач не може мати докази подачі рапорту.

Разом з цим, враховуючи, що у цьому випадку саме відповідач має довести правомірність своїх дій, а відповідачем не доведено зворотне, суд доходить висновку щодо правомірності позовних вимог щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 17741, 2 грн, які належать задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення у розмірі передбаченому законом.

Суд вважає, що має бути обраний саме встановлений судом спосіб захисту, оскільки суду не надано докази нарахування допомоги на оздоровлення.

При цьому необхідно врахувати, що відповідно до п. 3розділу 14 Порядку № 925/5 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір допомоги для оздоровлення, включаються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення, які мають постійний характер, на які має право особа рядового чи начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.

Таким чином, позовні вимоги мають бути задоволені саме встановленим судом способом, оскільки відсутні докази нарахування допомоги на оздоровлення за 2022 рік, що входить до дискреційних повноважень відповідача.

Щодо позовних вимог - зобов`язати відповідача нарахувати та провести виплати позивачу в сумі 60000 грн на підставі постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з послідуючими змінами та доповненнями від 22 березня 2022 року постановою КМУ № 350, суд зазначає таке.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої зі змінами внесеними постановою КМУ № 350 від 22.03.2022, установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

На вимогу суду відповідачем повідомлено, що наказ по установі про призначення виплат, передбачених постановою КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, не видавався, а тому виплати додаткової винагороди персоналу установи не здійснювались.

Також відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів виконання його посадових обов`язків у період окупації території Херсонської області та м. Херсон з 24.02.2022 року до моменту його звільнення з посади 30.04.2022 року. Крім того, не надано наказ про виплату (призначення) додаткової винагороди, а сам факт наявності трудових відносин з установою не є підставою набуття права на отримання додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ № 168.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, застосовуючи положення постанови КМУ від 28.02.2022 №168 зі змінами, внесеними постановою КМУ № 350 від 22.03.2022, суд доходить висновку, що посилання відповідача на необхідність доведення виконання позивачем своїх посадових обов`язків є хибними.

Так, суд встановив, що не заперечується сторонами, що відповідно до витягу із наказу ДУ «Північна виправна колонія (№90)» від 20.04.2022 року № 55/ОС «Про особовий склад» відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) ЗУ «Про Національну поліцію» позивача звільнено, з 30 квітня 2022 року, без жодних зауважень щодо невиконання до цього часу свої посадових обов`язків та не несення позивачем служби.

Крім того, відповідно до наданих відповідачем розрахункових листів за лютий 2022 року та березень 2022 року позивача вбачається, що позивачу було нараховане грошове забезпечення за лютий та березень 2022 року та премія за результатами службової діяльності за лютий 2022 року, що є підтвердженням виконання посадових обов`язків у ці місяці.

Також суд враховує, що у постанові від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зі змінами внесеними постановою КМУ № 350 від 22.03.2022, відсутнє посилання на наявність умов щодо виконання посадових обов`язків, а умовою призначення додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно є, зокрема несення служби, а саме у п. 1 постанови № 168 зазначено «особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка».

Згідно з розпорядження КМУ № 204 від 06.03.2022 року «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» Херсонська область включена до цього переліку територій, тому позивач має законні підстави на отримання вказаної надбавки.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги - зобов`язати відповідача нарахувати та провести виплати позивачу в сумі 60000 грн на підставі постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з послідуючими змінами та доповненнями від 22 березня 2022 року постановою КМУ № 350, є правомірними та належать задоволенню шляхом зобов`язання Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» нарахувати та провести виплати ОСОБА_1 підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22 березня 2022 року, додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за березень 2022 рік та квітень 2022 рік.

Таким чином, із встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність у здійсненні з позивачем повного розрахунку при звільненні, що є порушенням ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 розділу 1 Порядку № 925/5 грошове забезпечення, не виплачене особі рядового чи начальницького складу своєчасно або виплачене у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого вказана особа мала на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Тому, враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виконання своїх обов`язків щодо виплати при звільненні всіх сум, що належать позивачеві та проведення повного розрахунку на вимогу ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, є правомірними та належать задоволенню.

Щодо позовних вимог - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку згідно з ст. 117 КЗпП України за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 в сумі 91 578,9 грн, суд зазначає таке.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія статей 116, 117 КЗпП України.

Також суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу несвоєчасно виплачено належну йому до виплати частину компенсації за невикористаної відпустки, досі не виплачено решт частити компенсації за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу, тобто ці суми, відносно яких не був спір між сторонами на час розгляду цієї справи.

А також судом встановлено правомірність вимог щодо виплати позивачу премії за квітень 2022 року, допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової винагороди на підставі постанови КМУ № 168, відносно сплати яких був спір.

Статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що позивач просить нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку згідно з ст. 117 КЗпП України за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 в сумі 91 578,9 грн. Разом з цим, враховуючи критерії, визначені у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, суд доходить висновку, що цей розмір має бути зменшений.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Тому оцінюючи у сукупності надані обставини, з урахуванням того, що дійсно були наявні фактичні обставини, зумовлені із веденням воєнного стану, які перешкоджали відповідачу здійснити вчасно повний розрахунок із позивачем, суд вважає, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року буде сума 45 789, 45 грн, що дорівнює половини розміру вимагаємої позивачем суми.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічнаправовапозиціязазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Тому оцінюючи у сукупності надані обставини, суд вважає, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку буде сума 45 789, 45 грн, яка належить стягненню на користь позивача з урахуванням обов`язкових відрахувань.

На посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що ухвалою від 07 березня 2023 року за клопотанням позивача судом визнані причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено йому процесуальний строк звернення до суду.

Разом з цим суд зазначає, що відповідачем не надано докази на спростовування доводів поважності пропуску строку звернення до суду.

Окрім цього, суд звертає увагу, що спірні правовідносини охоплюються періодом дії ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в новій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позовучастково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належать стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) за участю третьої особи Департаменту з питань виконання кримінальних покарань України (, місце знаходження: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнко, 81) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) стосовно не виконання своїх обов`язків щодо виплати при звільненні всіх сум, що належать ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та проведення повного розрахунку на вимогу ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні за відпрацьованих два роки в розмірі 9096, 80 грн (дев`ять тисяч дев`яносто шість гривень 80 копійок), без урахування обов`язкових платежів та зборів.

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік та за 2022 рік в розмірі 14272, 73 грн (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят дві гривні 73 копійки), без урахування обов`язкових платежів та зборів.

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану премію за квітень 2022 року в розмірі 4645, 80 грн (чотири тисячі шістсот сорок п`ять гривень 80 копійок).

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі передбаченому законом.

Зобов`язати Державну установу «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) нарахувати та провести виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22 березня 2022 року,додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за березень 2022 рік та квітень 2022 рік.

Стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку повного розрахунку за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року в сумі 45 789, 45 грн (сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень 45 копійок).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (, місце знаходження: 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073, 60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко