Справа № 480/10832/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 р. Справа № 480/10832/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 02.06.22 року у справі № 480/10832/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у справі № 480/10832/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року у розмірі 14778,61 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у справі № 480/10832/21, та прийняти нову постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що, вирішуючи питання про розмір належного до виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції помилково застосував критерії визначення розміру передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування, наведені у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16. Вважає, що при вирішенні питання про розмір належного позивачеві середнього заробітку слід застосовувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц згідно яких суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати, зокрема, від розміру недоплаченої суми. Одночасно з цим зазначає, що при вирішенні питання розміру спірного відшкодування слід враховувати також приблизну оцінку розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку, які розумно можна було б передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами. За розрахунками скаржника, розмір належного позивачеві середнього заробітку становить 7 182,99 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018 №20 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 24.01.2018.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі №480/2093/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24 січня 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24 січня 2018 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не є спірною обставиною у цій справі, що 17.09.2021 на виконання вищевказаного судового рішення відповідачем позивачеві була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік у сумі 14778,61 грн.

Позивач, вважаючи, що у відповідності до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України має право на одержання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 246261,52 грн. Водночас суд зазначив про необхідність врахування в даному випадку істотності суми заборгованості (14778,61 грн.) у порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку (246261,52 грн.), та дійшов висновку, що враховуючи те, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (246261,52 грн.) значно перевищує суму, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні (14778,61 грн.), слід застосувати принцип співмірності, та стягнути на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, у розмірі, що не перевищує суму, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, а саме 14778,61 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, водночас такі питання врегульовані КЗпП України, а саме його статтями 116, 117, які належить застосовувати до спірних відносин.

Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

У відповідності до ч. 2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція була наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17.

За встановлених у цій справі обставин, повний розрахунок з позивачем після виключення його зі списків особового складу 24.01.2018 року, відповідачем проведений 17.09.2021 року шляхом виплати, на виконання рішення суду від 09.06.2021 року у справі №480/2093/21 належної позивачу станом на час звільнення його зі служби грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, у сумі 14 778,61 грн.

Таким чином, враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні відповідачем проведено поза межами встановленого ст. 116 КЗпП строку, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на одержання передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування за період з 24.01.2018 року по день фактичного розрахунку 17.09.2021 року.

Щодо зменшення судом першої інстанції належного до виплати позивачу розміру середнього заробітку, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19. Такий висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 380/10743/21.

Так, 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2021 року у справі № 200/10368/20-а.

Суд першої інстанції вищенаведені правові висновки Верховного Суду не врахував, та дійшов помилкового висновку про те, що сума належного позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні має дорівнювати сумі невиплаченої у день звільнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищезазначене, є помилковими також доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання про розмір належного позивачеві середнього заробітку слід виходити з приблизної оцінки розміру пов`язаних із затримкою розрахунку майнових втрат на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами.

У відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5, п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих/календарних днів.

Згідно наданої на запит апеляційного суду довідки Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 року №123 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача з розрахунку за два місяці роботи, що передували звільненню становить 270,32 грн. (а.с. 69).

Як вказувалось вище, зі списків особового складу позивач був виключений 24.01.2018 року, а повний розрахунок з ним проведений 17.09.2021 року шляхом виплати на виконання рішення суду грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 14778,61 грн.

Отже, кількість днів затримки розрахунку з позивачем при звільненні за період з 24.01.2018 року по 17.09.2021 року становить 1333.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.01.2018 року по 17.09.2021 року становить 360336,56 грн. (270,32 грн. (середньоденна заробітна плата) х 1333 (днів затримки розрахунку).

Згідно наданої на запит апеляційного суду довідки Військової частини НОМЕР_1 (Форма №21) на день виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 24.01.2018 року розмір виплачених позивачу сум при звільненні склав 25413,66 грн. (а.с. 68).

Отже, загальний розмір належних до виплати позивачу сум у день звільнення становив 40192,27 грн. (25413,66 грн. + 14778,61 грн. (невиплачена у день звільнення компенсація за невикористані дні відпустки)), а невиплачена при звільненні сума компенсації 14778,61 грн. по відношенню до загальної належної до виплати суми складає 36,77 % (14778,61 грн. по відношенню до 40192,27 грн.).

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачеві за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.01.2018 року по 17.09.2021 року становить - 132495,75 грн. (що становить 36,77 % від 360336,56 грн.) з проведенням відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясував та не дослідив істотні для правильного вирішення цієї справи обставини, не встановив розміру відшкодування, що підлягає виплаті на користь позивача з урахуванням обставин часткової виплати (не всіх) належних позивачеві сум при звільненні, що тягне пропорційне зменшення розміру відповідальності відповідача, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року у розмірі 14 778,61 грн., з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі № 480/10832/21 скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по час фактичного розрахунку - 17.09.2021 року у розмірі 14778,61 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2018 року по день фактичного розрахунку 17.09.2021 року у сумі 132495 (сто тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 75 коп. з проведенням відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року у справі № 480/10832/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко