Справа № 260/1911/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

31 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1911/20 пров. № Н-А/857/20052/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ханащак С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами щодо апеляційних скарг Керівника Закарпатської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року (суддя Калинич Я.М., ухвалене в м. Ужгороді о 13 год. 16 хв., повний текст складено 07.10.2021) у справі №260/1911/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, Кадрової комісії № 2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Прокуратури Закарпатської області, Генеральної прокуратури України в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії № 2 від 05.03.2020 № 8 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора», визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Закарпатської області від 28.04.2020 № 175к про звільнення ОСОБА_1 30.04.2020 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області, поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 30.04.2020, стягнути з прокуратури Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 2 від 05 березня 2020 року № 8 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора». Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 28 квітня 2020 року № 175-к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та органів прокуратури Закарпатської області, за статтею 51 частиною 1 пунктом 9 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 в Прокуратурі Закарпатської області на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та органів прокуратури Закарпатської області, яку він займав станом на 30 квітня 2020 року, - з 04 травня 2020 року. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Прокуратурі Закарпатської області на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та органів прокуратури Закарпатської області, яку займав ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2020 року. У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 30 квітня 2020 року по 31 серпня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 377221,72 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15906,96 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 апеляційні скарги Керівника Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 260/1911/20 скасовано та прийнято нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 апеляційні скарги Керівника Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 260/1911/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

06.04.2023 Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстрована заява ОСОБА_1 про перегляд постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами у справі №260/1911/20.

У відзиві на заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами Офіс Генерального прокурора заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить відмовити в задоволенні заяви.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2023 розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд постанов Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами у справі №260/1911/20 призначено на 24 травня 2023 року з якого відкладено за заявою ОСОБА_1 на 31 травня 2023 року.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 заяву підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 скасувати та залишити в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року.

Представник відповідача прокурор Слиш Г.С. проти заяви заперечила, просила в задоволенні заяви відмовити, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 залишити в силі.

Згідно частин 1, 2 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 01.09.2015 наказом Прокуратури Закарпатської області №819-к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та органів прокуратури Закарпатської області.

ОСОБА_1 подано заяву про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестації від 10.10.2019.

Згідно відомості про результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора ОСОБА_1 набрав 67 балів. Факт обізнаності із результатами тестування підтверджується підписом позивача на вказаній відомості.

У матеріалах справи наявна роздруківка деталей іспиту ОСОБА_1 щодо наданих ним коректних та некоректних відповідей.

Рішенням Другої кадрової комісії від 05.03.2020 №8 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» встановлено, що прокурор ОСОБА_1 набрав 67 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому він не допускається до проходження наступних етапів атестації. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

28.04.2020 наказом Прокуратури Закарпатської області №175-к, керуючись ст.11 Закону України «Про прокуратуру», пп.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури, наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Закарпатської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру». Підстава - рішення кадрової комісії №2.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням кадрової комісії та наказом Прокуратури Закарпатської області позивач звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-2 фактично створив ситуацію, практичної неможливості позивачем опрацювати належну кількість питань у відведений час, що у значній мірі не відповідали його спеціалізації та наслідком яких стало звільнення позивача. Тобто, створивши надмірні вимоги та не врахувавши запроваджену на підставі закону (власного наказу) спеціалізацію, відповідач-2 такими діями позбавив особу можливості у повній мірі продемонструвати наявний рівень професійної компетентності, що не відповідає меті атестації (предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора пп.1 п.5 розділ І Порядку №221). Суд прийшов до висновку, що не було дотримано пропорційності втручання між інтересами держави та правами особи наслідком чого є визнання оспорюваного рішення про неуспішне проходження атестації протиправним та його скасування.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року стягнуто із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме: з 30 квітня 2020 року по 31 серпня 2021 року, із утриманням із цієї суми обов`язкових платежів (податків та зборів) у розмірі 377221,72 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15906,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду відповідачі подали апеляційні скарги.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 апеляційні скарги Керівника Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 260/1911/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 18 квітня 2022 року, від 12 травня 2022 року, від 08 червня 2022 року, від 11 липня 2022 року, від 21 липня 2022 року, від 11 серпня 2022 року та від 01 вересня 2022 року касаційні скарги були повернуті скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі №260/1911/20.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з посади ОСОБА_1 та поновлення його на роботі, то відповідно і підлягає скасуванню додаткове рішення від 04 жовтня 2021 року, яке є похідним від рішення суду від 31 серпня 2021 року.

Перевіривши доводи заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із статтею 97 Закону України «Про Конституційний Суд України» суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Суд може вимагати від відповідних органів письмове підтвердження виконання рішення, додержання висновку.

За приписами статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами та однією з підстав такого перегляду є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Заявник визначає підставою для перегляду ухваленого у цій справі судового рішення наявність виключної обставини, передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України, а саме, встановлену Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

У спірному випадку постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022, яку просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, скасована рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 260/1911/20 та прийнято нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, Кадрової комісії № 2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Тобто, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусовому виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Також Суд зауважує, що згідно з частиною 1 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Частиною 2 статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01 березня 2023 року, пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами та вважає, що слід залишити в силі постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі №260/1911/20, оскільки рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не вплинуло на правильність висновків апеляційного суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просить заявник.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 25 травня 2023 року по справі №420/23673/21 та ухвалами Верховного Суду від 23 травня 2023 року по справі №260/6716/21, від 23 травня 2023 року по справі №640/23420/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали, зокрема, за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Враховуючи викладене, заява до задоволення не підлягає, а наведені в ній доводи, висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 не спростовують.

Керуючись ст.ст. 310, 322, 325, 329, 361, 363, 368, 369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 за виключними обставинами та залишити постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 у справі №260/1911/20 в силі.

Ухвала за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст ухвали складено 31.05.2023