Справа № 344/14490/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/14490/22 пров. № А/857/6833/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року (прийняте в м. Івано-Франківську суддею Бабій О.М.; складене у повному обсязі 03 квітня 2023 року) в справі № 344/14490/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії 2АВ за № 00386274 від 26 червня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова складена за порушення вимог пункту 12.9 (б) ПДР, оскільки особа, яка керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 26 км/год. У зв`язку з цим на нього накладено штраф у розмірі 340 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, такою, що не відповідає чинному законодавству, заперечує факт перевищення швидкості транспортного засобу. Так, пункт 12.9 (б) ПДР відсилає до пунктів 12.4 - 12.7 ПДР, а тому сам по собі не розкриває суті правопорушення, в постанові не відображено зафіксованої швидкості, що не доводить факту перевищення встановлених обмежень, а тому постанова не містить належного опису обставин, а отже не розкриває об`єктивну сторону правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Також покликається на те, що Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів було надано витяг з схеми організації дорожнього руху на ділянці дороги загального користування державного значення Н-09 км 244+199, де не міститься інформації про встановлення на вказаній ділянці дороги прилад «Каскад» і не відображено дорожнього знаку 5.70, а тому фіксування перевищення швидкості на цій ділянці дороги не мають належної доказової бази.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи в суді апеляційної інстанції без його участі. Вказав, що вимоги апеляційної скарги підтримує та на задоволенні заявлених вимог наполягає.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, згідно оскаржуваної постанови серії 2АВ № 00386274 від 26.06.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесеної інспектором Департаменту патрульної поліції Боднаренко Л. О., водія притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови видно, що 26.06.2022 о 21 год. 23 хв. на автодорозі Н09 Мукачево-Львів 244 км + 199 м зафіксовано транспортний засіб Mitsubishi outlander д.н.з. НОМЕР_1 , особа, яка керувала ним, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 26 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушення позивачем пункту 12.9 (б) ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, підтверджено належними і допустимими доказами. Відтак, постанова серії 2АВ № 00386274 від 26.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 340 грн є законною, винесена правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому скасуванню не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно пункту 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 12.9 (б) ПДР України визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» визначає найменування та початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно з матеріалів справи, учасниками справи не заперечується, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину при в`їзді до населеного пункту. Зокрема, у спірній постанові відповідачем зазначено про недотримання позивачем вимог п. 12.9 (б) ПДР України.

Наведене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення зафіксовано технічним засобом «Каскад» 236-1220.

Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості «Каскад» 236-1220 підтверджено належними та допустимими засобами доказування, експертним висновком, копією сертифікату перевірки типу, сертифікату відповідності.

За таких обставин, суд вважає, що надані відповідачем документальні підтвердження вчиненого правопорушення, зафіксованого технічним засобом «Каскад» є належним та допустимим доказом на підтвердження факту перевищення транспортним засобом Mitsubishi outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , встановленого обмеження швидкості на 26 км/год, тобто транспортний засіб рухався з швидкістю 76 км/год.

З приводу покликань апелянта на те, що, Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів надала витяг з схеми організації дорожнього руху на ділянці дороги загального користування державного значення Н-09 км.244+199, де відсутня інформація про встановлення на вказаній ділянці дороги приладу «Каскад» і не відображено дорожнього знаку 5.70, колегія суддів зазначає таке.

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради від 29.11.2021 № 120307-16/2013 «Про визначення місць розташування та надання дозволу на встановлення комплексів фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху в автоматичному режимі» за погодженням зі Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області та ДПП України, погоджено встановлення комплексів фото/відео фіксації порушень правил дорожнього руху в автоматизованому режимі «Каскад» на таких ділянках автомобільної дороги загального користування державного значення Н-09 Мукачево-Рахів-Богородчани-Івано-Франківськ-Рогатин-Бібрка-Львів: -Км 227+220 (с. Микуличин); -Км 240+283 (м. Яремче); -Км 244+199 (м. Яремче).

Вказане підтверджується також листом Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області № 220/092218/15-08- від 14.03.2023, який надано на ухвалу суду про витребування доказів від 13.02.2023 та з якого видно, що на зазначеній ділянці дороги встановлено комплекс автоматичної фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «Каскад» та відповідні дорожні знаки, що регулюють швидкісний режим, а також інформують водіїв про ведення фото-, відео фіксування порушень ПДР.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП підтверджується наявними доказами.

Доказів, які б спростовували факт вчинення правопорушення судом не здобуто і позивачем не надано.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2023 року в справі № 344/14490/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 31 травня 2023 року.