Справа № 160/22736/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2023-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/22736/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рівної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Державної податкової служби України та Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 р.(суддя Озерянська С.І.) по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України про стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

18.11.2021 р. ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України про стягнення коштів, де просили стягнути з Державного бюджету України на користь ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» пеню в розмірі 35 010,57 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за квітень 2015 р., 3% річних в розмірі 861 572,96 грн за прострокчення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2015 р. та інфляційні витрати в розмірі 2 169 074,31 грн за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2015 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 р. адміністративний позов задоволений частково, стягнено з Державного бюджету України на користь ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» пеню в розмірі 35 010,57 грн за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за період квітень 2015 р., а в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачі не мають статусу боржника, які прострочили виконання грошового зобовязання, а відносини між сторонами засновані на владному підпорядкуванні, а не на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників та не відносяться до цивільних, суд відмовив в задоволенні позову щодо стягнення 3% річних за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2015 р. та інфляційних витрат за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2015 р.

Крім того, відповідно п. 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного строку, вважається заборгованітю бюджету з відшкодування податку на додану вартість та на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120% облікової ставки НБ Україии, а в даному випадку 35 010,57 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ДПС України подала апеляційну скаргу, де просила скасувати Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022р., прийняти нову постанову, де відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сума ПДВ, що зазначена в позові позивачем, не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником податку поточних зобов`язань зі сплати ПДВ. Станом на даний час в ІКП ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» відсутня переплата сформована за рахунок невідшкодування сум ПДВ у т.ч. за період листопад 2014 р. Крім того зазначили, що протягом 2016 2020 р.р. стосовно підприємства складено 16 ППР форми «Н» (узгоджені зобов`язання), застосовані штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних /розрахунків коригувань на загальну суму 718 082,49 грн і сплата штрафних санкцій підприємством не здійснювалася, а погашення відбулося за рахунок наявної переплати в ІКП.

На апеляційну скаргу відповідача позивач надав відзив, де просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення та рішення суду в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» подало апеляційну скаргу, де просили скасувати Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022р. в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не дотримані вимоги, передбачені чинним законодавством та не враховані рішення судів і позиція Верховного Суду.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2015, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 у справі №804/9952/15, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 04.08.2015 р. № , яким позивачу зменшена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 11 898 378 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 5 949 189 грн.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2018 р. у справі №804/9952/15 відмовлено в задоволенні касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2015, та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 залишені без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі №160/7378/18, визнана протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 11 898 378 грн. за звітний період квітень 2015 року, за який подана декларація, на відповідний банківський рахунок; зобов`язаний Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби () та Державна фіскальна служба України () внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 11 898 378 грн. за звітний період квітень 2015 року, за який подана декларація, на відповідний рахунок.

Постановою Третього апелційного адміністративногшосду від 19.09.2019 р. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі №160/7378/18 залиене без змін.

15.03.2021 р. відповідачем здійснене повернення суми бюджетного відшкодування, в т.ч. за квітень 2015 р., шляхом повернення на електронний рахунок в Сиситемі електронного адміністрування ПДВ.

Згідно пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, що визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Наявність бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2015 року, так само як і несвоєчасність її погашення - підтверджені матеріалами справи, в зв`язку з чим позивач має право на отримання пені на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, Великою Палатою Верховного Суду зроблено такий висновок.

За змістом статті 1192, частини другої статті 22 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Зокрема, пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В силу положення статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з аналізу значених правових норм суд першої інстанції вірно зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У даному випадку до спірних правовідносин цивільне законодавство не застосовується, оскільки відповідач не має статусу боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відносини між сторонами засновані на владному підпорядкуванні, а не на юридичній рівності, вільному волевиявленні, та майновій самостійності їх учасників та не відносяться до цивільних.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення прозовних вимог, та та вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення сду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» та Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 р залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова